Rakovszky Zsuzsa

Délutáni éjszaka

– részlet –

© Rakovszky Zsuzsa, 2025

Depresszió

Átüt a konyhaablak üvegén,

a vékony függönyön át tűz szemembe,

mintha a végítélet közeledne,

a hold, a jéghideg platinafény.

A konyhabútorok épp csak derengnek.

A reggel messze még. Két óra múlt.

Holdfényben minden elvalótlanul,

talán mert nem felel lélegzetemnek

más lélegzet a két sötét szobából.

Akik valaha itt éltek velem,

már nincsenek, vagy túl a tengeren.

Öröm és fájdalom egyforma távol,

A föld a jégcsap holdvilág alatt

forog velem sötéten és kihűlten,

sodródom, mintha űrhajós az űrben,

kinek köldökzsinórja elszakadt.

A perceket üresen pergeti

az óra, épp csak karcolják a felszínt.

Sötét terek: üres lakás, üres szív.

A függönyt léghuzat lebegteti.

A megkövült idő fölött lebeg

a lélek, földi súlyoktól eloldva.

Idő előtt felköltöznék a holdba,

azok közé, akik már nincsenek.

Multiverzum

Ha minden lehetőség,

csak mert lehetséges, valahol megvalósul,

hogyha nem itt a földön,

egy másik univerzumban, mert minden döntési helyzet

új valóságot szül, s ezek úgy szaporodnak,

fürtökben, akár a szappanhabbuborékok,

ha a szappanos lébe fújunk a szalmaszállal,

ha ez az élet, melyet élni látszunk,

s az én, amelynek képzeljük magunkat,

csak egy a sokból, akkor, akkor –

Az egyik univerzumban e pillanatban

együtt ülünk egy napsütött verandán

kettesben vagy unokák gyűrűjében.

A másikban már régen nem vagyok,

meghaltam kiskoromban kanyaróban.

Tűzvész, hajótörés, atomcsapás,

vonatszerencsétlenség, gránát a fronton,

mindez valahol éppen

folyton történik veled és velem,

de minden történés, akár az álom,

amelyben minden: korom és nemem

s nevem esetleges és változékony,

s éppígy a környezet, amely körülvesz,

hegyek, folyók, kávézók, börtönök

vagy irodák, de mindez az álom anyagából,

miközben lépten-nyomon egy homályos

érzés kísért: mindez csak félvalóság,

s valami hűvös

egykedvűség a legfélelmesebb

eseményekkel szemben is, hiszen

csak félig-meddig léteznek, s időnként

egy-egy világos pillanatban

a vágy: kitörni

ebből az álomból a végső és egyetlen

valóságos valóság nappalába.

Látnok

Ez akkor történt még, amikor N-ben

egymagamban ültem a műhelyemben:

egy délután felnyílt belső szemem,

és akkor ott megláttam hirtelen,

ahogy az esteli nap gyönge fénye

olyan szögben esett az ónedényre,

hogy az izzani és lebegni látszott,

a holt fémen ezüst fényfolt virágzott,

s úgy tűnt, az anyagot, a keserűt és sötétet,

mintha egyszerre áthatná a lélek,

s hogy minden létező, a fű, a kő,

amit javítgatok, a lyukas talpú cipő,

tyúk és csalán és mindenfajta lény,

ha megérinti őket ez a fény,

s az izzó égi gyöngédség elönti,

úgy tud érezni és szeretni, mint mi.

Mikor a Nem megfürdik az Igenben,

a sötétséget áthatja a szellem,

s a higany és a kén kemény, keserű lelke

fölragyog, mint az ég reggelre kelve,

s Isten lesz minden mindenben. Igen,

így történt, és én máig azt hiszem,

hogy akkor, abban a villanásnyi időben

a dolgok lelke tárult fel előttem,

s ezért van, hogy bízva nézek az égre

mindmáig, és mindannak ellenére,

amit testi szemem borzadva lát:

a bűnt, az öldöklést, a döghalált,

sokféle szörnyű kórt, s mindazt a rosszat,

amit ember és természet okozhat,

nyulat róka, medve a gödölyét

hogy tépi szét, disznó torkát a kés

hogy metszi el, testvér testvért hogy öl meg,

a bűn s az őrület hogy lepi el a földet,

s csak tépelődöm, hogy miként lehetne

ilyen különböző két világot gyúrni egybe:

azt, mit feltárt előttem az elragadtatás,

s azt, melyet napra nap látok, mint bárki más.

És csak kérdezgetem, mindez mi végre,

de hiába nézek kérdőn az égre,

választ keresve, mert amíg szemem

a végtelent pásztázza, hirtelen

az űrt átszelve egy tűzgömb aláhull:

s látom, az égben is háborúság dúl!

Aztán azt gondolom, nem, ez mégsem lehet,

és hangtalan kimondom a neved,

amíg hazafelé botorkálok a ködben,

s hiszem, a titkot egyszer majd föltárod előttem,

s mint tenyeremen aranypénz, az ok

majd ott ragyog, mielőtt meghalok,

vagy mint mikor egy kéz egy függönyt félrevon –

s lelkem megbékél azon a napon.

Tartalom

Túlvilág

Depresszió

Multiverzum

Látnok

A hegyi asszony

Utazás

Őszi-téli szonettek

I. – XXI.

Forgácsok

Macska

Ciklámenek

A hang

Világ

Párbeszéd az énről

Hasonlatok az időre

A bolond lány dala

Öregkor

Párbeszéd a tavaszról és a testről

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Szegő János
Korrektor Hradeczky Moni
A borító Szilágyi Lenke fotójának
felhasználásával készült
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 144 598 5

Forgalmazza
eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus: Noto Serif – SIL OFL