Zarifa Adiba

Egy afgán lány életútja

Zarifa Adiba történetét
ANNE CHAON
jegyezte le

részlet

Corvina

© Laffont / Versilio, 2021
International Rights Management: Susanna Lea Associates

Hungarian translation © Árokszállásy Zoltán, 2022

A borítót Yam G-Yun fotójának felhasználásával Karcagi Klára tervezte

Kiadja 2022-ben a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

ISBN 978 963 13 6840 6

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Egész világomnak – anyámnak és testvéreimnek, a mennybe költözött barátnőmnek, Natasának – minden nőnek.

***

Most, amikor befejeztem ezt a könyvet, a tálibok elfoglalták Kabult. Húsz évvel a kiűzetésük után ismét magukhoz ragadták a hatalmat. Rettegek attól, ami a hazámra vár…

1 A davosi koncert

A színfalak mögött, a lépcsőn ülök, s várom, hogy szólítsanak. Innen jól látom a két dobost, Nadzsibát és Sekibát az első sorban, a szitáros Gulalájt és Homát, és a mi afgán lantunk, a rubab megszólaltatóit: Rabját és Fazilát. Mindnyájan a hagyományos hímzett ruhát viselik. Mögöttük ül a két hegedűs, Mardzsan és Szamija, meg átható tekintetű barátnőm, Nazira, aki sovány térdei között szorongatja a csellóját. A többiek a különleges alkalmakra tartogatott fekete-arany ruhába öltöztek, meg vörös fejkendőbe, amely alól kikandikál a hajuk. Az én kendőm piros-fekete-zöld: Afganisztán nemzeti színei.

Pár perc múlva a nevemen fognak szólítani. A teremben megindul a pusmogás az államfők, kormánytisztviselők, a világ legnagyobb vállalatainak vezetői, közgazdászok, aktivisták, művészek, mindenféle nemes és nemtelen ügy képviselői között. Mind azért jöttek, hogy meghallgassanak bennünket: a fiatal afgán nők együttesét.

Itt vagyok hát. Hamarosan színpadra lépek, hogy szembenézzek egy olyan közönséggel, amelynek pár hónapja még a létezéséről sem tudtam. Aztán megfordulok, kinyújtom a karomat, azt suttogom: „Egy, kettő, három!” Fölemelem a karmesteri pálcámat, a lányok pedig rázendítenek a kedvenc afgán népdalomra, a Vatan Dzsanra („Édes hazám”).

Én, Zarifa (a nevem perzsa jelentése: „elegáns”) tizennyolc éves vagyok. Egy olyan ország legelső női zenekarát dirigálom, melynek népe már negyven éve harcban áll, és ahová az ENSZ szerint a legkevésbé érdemes nőnek születni. Nekem ez az ország a hazám.

Ma este én magam vagyok Afganisztán. Hevesen ver a szívem, száraz a torkom.

Sokféle érzés kavarog bennem. Olyan előadással akarunk kirukkolni, amely a legjobbat mutatja meg a hazánkból és belőlünk, még akkor is, ha az életünket kockára tesszük – de hiszen ezt tesszük azóta, hogy muzsikálni kezdtünk! Miután visszatérünk Kabulba, hárman kimaradnak a zenekarból, mert a családjuk férjhez adja őket. Én is kénytelen leszek ellenszegülni a családomnak, mert házasságra akarnak kényszeríteni, és kiszakítani abból, amiben most élek.

Ma este azonban még nem gondolok a hazatérésre. Arról fogalmam sincs, hogy ez a fellépés, ez az utazás hogyan fogja befolyásolni a döntéseimet, megváltoztatni az egész életemet. Micsoda utat tettem meg mindmáig, a 2017 januári estéig, eddig a szárnyaló zenélésig, amely végül elrepít a jövőbe!

Ma este én vagyok a brácsám vonója, és én vagyok a karmesteri pálcám is.

A holnap még várhat.

***

Tartalom

1. A davosi koncert

2. A zene

3. Az utazás

4. A család

5. A rossz kislány

6. Utazás a brácsával és sok izgalommal

7. Rádiózás kabulban

8. Ha fiú volnék

9. Bejutok az egyetemre

10. A biskeki egyetem

11. Új élet

12. Hihetek-e a jövőben?

Utószó – Maradt-e még remény?

Köszönetnyilvánítás

www.corvinakiado.hu
Felelős kiadó: Király Levente, a Corvina igazgatója
Felelős szerkesztő: Gspann Veronika
Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt
Korrektor: Varga Virág

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – Apache License 2.0
Playfair Display – SIL Open Font License