Pilinszky János

Összes versei

– szemelvények –

2., javított és bővített kiadás
Szerkesztette, a szöveget gondozta
és az utószót írta
BENDE JÓZSEF

(A szöveggondozáshoz felhasznált kiadás:
Pilinszky János Összes versei.
Szerk. Hafner Zoltán.
Magvető, Budapest, 2015)

© Pilinszky János örököse (Kovács Péter), 2024

Kráter

Trapéz és korlát
(1940–1946)

Halak a hálóban

Te győzz le

Te győzz le engem, éjszaka!
Sötéten úszó és laza
hullámaidba lépek.
Tünődve benned görgetik
fakó szivüknek terheit
a hallgatag szegények

A foszladó világ felett
te változó és mégis egy,
szelíd, örök vigasz vagy;
elomlik minden kívüled,
mit lágy erőszakod kivet,
elomlik és kihamvad.

De élsz te, s égve hirdetik
hatalmad csillagképeid,
ez ősi, néma ábrák:
akár az első angyalok,
belőled jöttem és vagyok,
ragadj magadba, járj át!

Feledd a hűtlenségemet,
legyőzhetetlen kényszerek
vezetnek vissza hozzád;
folyam légy, s rajta én a hab,
fogadd be tékozló fiad,
komor, sötét mennyország.

Trapéz és korlát

Őszi vázlat

A hallgatózó kert alól
a fa az űrbe szimatol,
a csend törékeny és üres,
a rét határokat keres.

Riadtan elszorul szived,
az út lapulva elsiet,
a rózsatő is ideges
mosollyal önmagába les:

távoli, kétes tájakon
készülődik a fájdalom.

Miféle földalatti harc

Késő kegyelem

Mit kezdjen, akit elitélt,
de fölmentett később az ég,
megvonva tőle a halált,
mikor már megadta magát?

Kit mindenétől üresen
talált a szörnyű kegyelem,
megsemmisülten, mielőtt
a semmi habjaiba dőlt!

Mit kezdjen itt! Közületek
talányait ki fejti meg?
Szorongva anyját kémleli:
ha elzokoghatná neki!

Fogódzanék akárkibe,
de nem lesz soha senkije;
szeméből, mint gazdátlan ág,
kicsüng a pusztuló világ.

Harmadnapon
(1946–1958)

Senkiföldjén

Parafrázis

Mindenki táplálékaként,
ahogy már írva van,
adom, mint élő eledelt,
a világnak magam.

Mert minden élő egyedűl
az elevenre éhes,
lehet a legjobb szeretőd,
végül is összevérez.

Csak hányódom hát ágyamon
és beléreszketek,
hogy kikkel is zabáltatom
a szívverésemet!

Miféle vályu ez az ágy,
ugyan miféle vályú?
S mi odalök, micsoda vágy,
tündöklő tisztaságú!

Szünetlen érkező szivem
hogy falja föl a horda!
Eleven táplálék vagyok
dadogva és dobogva.

Eleven étketek vagyok
szünetlen és egészen;
emésszétek föl lényegem,
hogy éhségtek megértsem.

Mert aki végkép senkié,
az mindenki falatja.
Pusztíts hát szörnyű szerelem.
Ölj meg. Ne hagyj magamra.

Egy KZ-láger falára

Harbach 1944

Thurzó Gábornak

Újra és újra őket látom,
a hold süt és egy rúd mered,
s a rúd elé emberek fogva
húznak egy roppant szekeret.

Vonják a növő éjszakával
növekvő óriás kocsit,
a testükön a por, az éhség
és reszketésük osztozik.

Viszik az utat és a tájat,
a fázó krumpliföldeket,
de mindennek csak súlyát érzik,
a tájakból a terheket.

Csak szomszédjuk esendő testét,
mely szinte beléjük tapad,
amint eleven rétegekben
egymás nyomában inganak.

A falvak kitérnek előlük
és félre állnak a kapuk,
elébük jött a messzeség és
megtántorodva visszafut.

Térdig gázolnak botladozva
facipőiknek alacsony,
sötéten zörrenő zajában,
mint láthatatlan avaron.

De törzsük már a némaságé.
Magasba mártják arcukat,
feszülten mintha szimatolnák
a messze égi vályukat.

Mert fogadásukra már készen,
akár egy megnyiló karám,
kapuit vadul széttaszítva
sarkig kitárult a halál.

Nagyvárosi ikonok
(1959–1970)

Introitusz

Utószó

Pierre Emmanuelnek

Emlékszel még? Az arcokon.
Emlékszel még? Az üres árok.
Emlékszel még? Csorog alá.
Emlékszel még? A napon állok.

A Paris Journalt olvasod.
Tél van azóta, téli éjjel.
Megteritesz a közelemben,
megágyazol a holdsütésben.

Lélekzet nélkül vetkezel
éjszakáján a puszta háznak.
Inged, ruhád leengeded.
Mezítelen sírkő a hátad.

Boldogtalan erejü kép.
Van itt valaki?
Van itt valaki? Éber álom:
felelet nélkül átkelek
a tükrök mélyén heverő szobákon.

Ez hát az arcom, ez az arc?
A fény, a csönd, az ítélet csörömpöl
ahogy az arcom, ez a kő
röpűl felém a hófehér tükörből!

S a lovasok! A lovasok!
Bánt a homály és sért a lámpa.
Vékony sugárka víz csorog
a mozdulatlan porcelánra.

Csukott ajtókon zörgetek.
Sötét szobád, akár az akna.
A falakon hideg lobog.
Sírásom mázolom a falra.

Segítsetek hófödte háztetők!
Éjszaka van. Ragyogjon, ami árva,
a semmi napja mielőtt
megjelenne. Ragyogjatok hiába!

Falnak támasztom fejemet.
Mindenfelől az irgalomnak
marék havát nyujtja felém
egy halott város a halottnak.

Szerettelek! Egy kiáltás, egy sóhaj,
egy menekülő felhő elfutóban.
S a lovasok zuhogó, sűrü trappban
megjönnek a csatakos virradatban.

Nagyvárosi ikonok

A tenger

A tenger, mondtad haldokolva,
s azóta ez az egy szavad
jelenti számomra a tengert,
s azt is talán, hogy te ki vagy.

S azt is talán, ki vagyok én?
Hullámvölgyek, hullámhegyek.
Agóniád, akár a tenger,
megszabadít és betemet.

Anya, anya. Hétköznapok.
Halálod hallom s hívlak én.
Irtóztató hétköznapok.
Szegény, szegény, szegény, szegény.

Szálkák
(1971–1972)

Monstrancia

Amiként kezdtem

Amiként kezdtem, végig az maradtam.
Ahogyan kezdtem, mindvégig azt csinálom.
Mint a fegyenc, ki visszatérve
falujába, továbbra is csak hallgat,
szótlanul űl pohár bora előtt.

Vesztőhely télen

Kőfal és ünnepély

Hommage à Robert Wilson

A késszurás mozdulata, s a kéz
boldogtalan stációi után?

A félbeszakadt dallamok,
a csapzott ünnepélyek és
az összekuszált csillár fényein túl?

A fal előtt? A fal után?

Mi történik, mi is történik
minden tettünk boldogtalan
és irtóztató ideje alatt?

Egy titok margójára

Egy titok margójára

Takard le jól, mit elkövettél,
és élj utána szabadon, akár
egy sikeres merénylő. Tetted
kendő alatt, nélküled is megél,
majd túlnő rajtad, meghalad,
alig először, később azután
gyereksirásként, mint a végitélet,
mikor a bárány elkiáltja magát.

Minden időben

Találkozások

Szilágyi Júliának

Hányféle találkozás, Istenem,
együttlét, különválás, búcsuzás!
Hullám hullámmal, virág a virágtól
szélcsendben, szélben
mozdúlva, mozdulatlanúl
hány és hányféle színeváltozás,
a múlandó s a múlhatatlan
hányféle helycseréje!

Fokról fokra

Az ember itt

Az ember itt kevés a szeretetre.
Elég, ha hálás legbelűl
ezért-azért; egyszóval mindenért.

Valójában két szó, mit ismerek,
bűn és imádság két szavát.
Az egyik hozzámtartozik.
A másik elhelyezhetetlen.

Felelet

Felelet

Hommage à I. B.

Ellátogatsz a legbelső szobába,
hallgatsz és hallgatod
a szürke falak lobogását,
mintás csöndjét, susogását, parancsát.

Letérdelsz
egy szigorú szózatra és
beleolvadsz a figyelembe, mely
mindenünnen az ünnepély
egyetlen csukott ajtajára irányúl.

Holott
veled vagyunk
továbbra, változatlanúl.

Végkifejlet
(1973–1974)

Tabernákulum

Visszavonom

„Rátok testálom koppanásomat”,
írtam nemrég. Most visszavonom.
Nem érdemlem meg ezt az utolsó
mozdulatot. Hogy homorítva
kiegyenesedjem a levegőégben,
s lekoppanjak a deszkává alakított
anyaföldre.

Így teltek napjaink

Így teltek napjaink

Országh Lilinek

1

Az ütközet hajnalban vette kezdetét. Fél ötkor a gyalogság támadott. A menetoszlop sebektől borítva sebeket követelt, amikor a természet váratlanul fölmutatta hattyúnyakát.

Nagyanyám a verandán teritett. Az ágyúk messziről, egy széles domb mögűl tüzeltek. A gyalogosok közt akadt néhány veterán. Bakkancsuk elnehezedett a sáros, nedves fűben. Családjuk egy másik földrész éjszakájában aludt még.

A közeli templomban misére harangoztak. Beléptünk a hűvös boltívek alá. A piritott kenyérszeleteken megolvadt a vaj, túlcsordult a méz. Mi gyerekek nem beszélhettünk az asztalnál, az abroszt néztük, egymás mozdulatát s a fölnőttekét, és távolról a lovasság készülődésére füleltünk, valamiféle sose látott fölfordulás reménytelen áhitatában.

Este aztán fölcsavartuk a petróleumlámpát, lemostuk a halottakat, bepólyáltuk a csecsemőket, és ámulva megbámultuk a porköpenyes kisfiút, szemmel követve minden mozdulatát, amikor egyedűl az óriási télben föllépkedett a jeges lépcsőkön a betemetett tabernákulumig, s fölmutatta a napot, mely kicsi volt, izzó és vörös is, akár a golyók nyoma, vagy még inkább, mint egy kisírt szem, mely végre ismét hajlandó szembenézni azzal, aki megbántotta… … …

Végkifejlet

Fohász

Égő szoba,
tükör, kemence,
fölmutatott gyönyörü vasgolyó,
szeplős tökély,
világszép sántikáló lányok,
ragyogjatok, ragyogjatok!

Kráter
(1974–1975)

Kráter

Hommage à Isaac Newton

Megtesszük, amit nem teszünk meg,
és nem tesszük meg, amit megteszünk.
Valahol rettenetes csönd van.
Effele gravitálunk.

Pupilla

Gérard de Nerval

Kocsis Zoltánnak

Folyópart, amely nem folyópart,
Emlék, mely sose volt napkelte.
Aztán valami vizesárok,
s egy tüzes gombostű a fejben.

Kötetből
kimaradt
versek

Anyám

Az életed kihült üveg,
csiszolt és készre alkotott,
hogy rajta át
a szép halált
szabad szemeddel láthatod,
amint a lelked ablakát
elállja minden földi fény elől,
mely megbonthatná
bensőd alkonyát.

Magadba vagy, s csupán a fák,
az áldott, ázott, őszi fák,
csupán a fák a híveid.
A híveid, s te szólsz nekik,
beszélsz nekik, s a lelkeik,
a földben álló lelkeik
megremegnek: – rossz ez itt!

A fák s a tó, az esti tó, –
A csenden át halálhajó
dudája sír a víz alól,
a holt öböl felé, hol állsz.
S a gázos, lepke-könnyű lég:
az ég, – e jelre meghasad.
Fejed fölé bohó csapat
fehér galamb ereszkedik.

Te máshol élsz!
Csodára kész tenálad minden pillanat!

Kenyér

A fedő bűnről, ahogyan a bűnt
bűn mögé rejtik. Erről kell beszélnem.
Ismertem egy fiút. Szürke volt,
mint a tészta. Teste, mozgása mégis
száraz, ideges. Ma se tudom, hogyan.
Csupán titkának természetét sejtem.
Ma már gyanítom, ez az egyetlen rossz.
Lehetek gyilkos, homoszekszuális,
de mindhalálig táplálni a pépet,
a kezdetben oly semminek tűnő
kenyérbelet, amit idővel
rátapasztok arra, ami a legtöbb,
attól fogva mindennek vége van.

Bár ha éppen őt, azt a fiút nézem,
tán fordítva és jogosan
azt mondhatnám: volt benne valami szikár
és iszonyú. De a testét
átitatta a szürkeség, mitől
piszkos lett, mint a kihűlt kenyértészta,
mely végítéletkor se más.

És mégis minden kenyér ízét elfeledve,
először eszem végre kenyeret.

Zsengék
(1933–1939)

Kedves Tete [I.]

Elhoztam lelkem virágát
Elhoztam szívem énekét
Iderepültem mint egy kis madár
Ó fényes Nap eléd.
Mert hajh a hömpölygő viharban
Az élet s a vétkek tengerén
Goromba átkok viharzanak
Azért jövök ó, békesség feléd
S most megpenditem hálám hurjait
Mely zenélő melodiára kezd
Joságos Isten kérlek
Hogy jótevőmet, soha meg ne vesd
Kérlek Joságos Isten,
Hogy e napon mely oly kedves nekem
Jótevőm még sok éven át
boldogan élhessen.

(1933. február; Ms 5933/12.)

Áldott szédület

A fény homályt, az árnyak mélye fényt szül,
szorong a száj, remegve egyre szédül,
mint szélhimbálta, imbolygó virágban
a léha szív, és mintha súlyos áram
érintené, alél a test, s a szem már
a drága szempár csak mereng a csöndben,
mint ismeretlen tengerfenéknek alján

két gyöngyszem.

Két árva gyöngy, amely csodál s csodás,
míg oldja-bontja zászlóját a láz,
hogy mint a szél, a szálló angyalok,
sehol se, mégis mindenütt vagyok,
hogy szinte már szeráfi lendülettel
csak szárnyalok, mint száll az illó ihlet,
mint angyalok, kik parttalan terekben

keringnek.

S már nem lehetne könnyed metszeten
se lágyabb, mint most lágy a szám s kezem,
az idegekben érlődő halál
árnyalja kezem tartását s a szám.
S oly lágy az ív is, mellyel mélyre hajtom
ájult fejem, s hagyom, hogy égi láz
égessen át, hogy csontomig lehasson

a varázs.

A drága, drága révülés, amelyben
mi fájt és mart és sajgott, elfelejtem,
hogy társtalan, hogy csupa seb vagyok,
mint csillagok közt hulló csillagok!
Csak mély verése ér most, mint a tenger,
a mély örömnek, nincs szívemben jajszó,
ha sírok is, mint sír a tengerekkel

a kagyló.

Csak zümmögöm nevednek halk zenéjét,
és máris részeg tőled minden érzék,
kit oly hiába, nyugtalan kerestem,
hozzám találsz az áldott szédületben,
hogy többé semmi – ugy-e – nem szakít szét?
mint rím a rímbe lelkünk úgy hatol
egymásba, egymásnak felelve, mint két

tiszta sor!

(1940; Magántulajdon. Megjelent: Vigilia 1996/9.)

Hátrahagyott
versek
(1965–1974)

Ecce Homo

Németh Lászlónak

Elnehezült szive
végre zuhanni kezdett.

(1965; PIM Kézirattára, Vajda Miklós hagyatéka)

Alkohol (2)

Előhivom a lehetetlent,
egy ház áll rajta, s egy bokor,
egy néma, néma állat és
egy többezer esztendős kisfiú.

(1974; Ms 5937/17.)

Töredékek

[Hogy nem vagy, oly valószínűtlen!…]

Hogy nem vagy, oly valószínűtlen!
Nyersen kivontad magadat
Mint közös csókból
a kiábrándult szerető

(1947; Ms 5932/1.)

✻ ✻ ✻

[Ezentúl nincsen senki élő…]

Ezentúl nincsen senki élő,
ki megosztozhatna veled
abban az egyszeri csodában,
hogy pillantásod és hajad van,
arcod, meleged és kezed.
Úgy vagyunk, mint az állatok
kik összebújva megmerednek.

(1974/1977?; Ms 5935/5.)

Utószó

Pilinszky János 1976-ban Kráter címmel jelentette meg új verseit és előző köteteinek – Trapéz és korlát, 1946; Harmadnapon, 1959; Nagyvárosi ikonok, 1970; Szálkák, 1972; Végkifejlet, 1974 – a teljes anyagát: valamivel több mint kétszáz verset, illetve a KZ-oratórium ot, a Nagyvárosi ikonok végére illesztett két esszéjét (A „teremtő képzelet” sorsa korunkban, Ars poetica helyett) és a Végkifejlet második ciklusát alkotó prózaversszerű írásait (Így teltek napjaink, Meditáció, Bársonycsomó). A Kráter az 1981-ben elhunyt költő életében kiadott utolsó gyűjteményes kötete; megjelenése után újabb verset már nem publikált, és tudomásunk szerint nem is írt.

Halálát követően Jelenits István kezdte el feldolgozni a hagyatékát, s az ő szerkesztésében jelent meg az Össze-gyűjtött versei 1987-ben a Szépirodalmi Könyvkiadónál. A Kráter tartalmát és szerkezetét változatlanul hagyva – ahogyan azóta is valamennyi gyűjteményes kiadás ezt a kötetét tekinti alapszövegnek –, ahhoz csatolva közölte további huszonnégy, korábban kötetből kimaradt, de folyóiratban napvilágot látott versét, hat verses meséjét, melyek az Aranymadár (1957) és A nap születése (1974) című könyveiben voltak olvashatók, valamint szintén hat verses műfordítását. A tartalomjegyzékben feltüntette a versek első publikálásának addig ismert adatait, illetve jelezte, ha a folyóirat- és a kötetbeli megjelenés szövege, esetleg címe eltér egymástól.

A könyv második, javított és bővített kiadására, ugyancsak Jelenits István gondozásában, 1992-ben került sor a Századvégnél: ekkor tizennéggyel gyarapodott a költő életében kötetből kimaradt versek száma, s  a ver ses mesék is kiegészültek egy korábban csak antológiában megjelenttel. Eltérő borítóval, de változatlan tartalommal ez a kötet látott napvilágot 1992 könyvhetére a „Pilinszky János összegyűjtött művei” sorozat Versek című nyitódarabjaként is.

Az Összes versei először négy évvel később jelent meg az Osiris Kiadónál, Hafner Zoltán szerkesztésében, aki már az 1992-es kötet kiegészített anyagának és az első megjelenések adatainak felkutatásában Jelenits István segítségére volt. Kiadásában a kötetből kimaradt versek száma eggyel bővült, emellett datálással ellátva már közölte a kéziratban maradt lírai szövegeket is: zsengéket, hátrahagyott verseket és mintegy ötven töredéket. A könyv a javított és bővített kiadásai során, 2003-ig további hat verssel és egy töredékkel egészült ki.

A Magvető Pilinszky-életműsorozatának első köteteként 2015-ben látott napvilágot az Összes versei (majd néhányszor változatlan utánnyomásban, és e-könyvként is megjelent), szintén Hafner Zoltán szerkesztésében. Az előző kiadások anyaga ebben három töredékkel és egy műfordítással bővült, közölte a Kivégzés című vers Pilinszky által készített francia fordítását, valamint tovább pontosította a tartalomjegyzék filológiai apparátusát.

A jelen kiadás ez utóbbihoz képest több helyen is kiegészült, illetve változott. A kötetből kimaradt versek közé bekerült a Te című, a hátrahagyott versek közé A hóhér lánya, a töredékek száma pedig héttel gyarapodott: [Üres szobákon át…], [Mint tengeren a napsütés…], Volt idő, Hajnal, [A semmit nézem…], [A reggeli ágy…], Hommage à Ted Hughes. Szintén most jelenik meg először kötetben a Feledhetetlen ütközet volt! kezdetű, korai verses mesefogalmazvány (a kihúzott, de nem javított szavakat és sorokat, valamint utólag áthúzott javításokat, amelyek nélkül hiányos lenne az adott sor vagy versszak, < >-ben közöljük). A Genézis a hátrahagyott versek közül átkerült a kötetből kimaradtak közé, mert 1973-ban több megyei napilapban is megjelent. Kihagytuk a Kivégzés francia fordítását, mivel a költő hagyatékában más verseinek saját (nyers)fordításai is megtalálhatók, és továbbiakról is tudunk – felkutatásuk és feldolgozásuk még folyamatban van. (Lásd például az Önarckép 1974 francia fordítását a Vigilia 2023. decemberi számában. E fordításokat egyrészt magyarul nem tudó ismerőseinek készíthette, másrészt francia és német fordítóinak; erre utal az is, hogy 1973-ban Jean-Luc Moreau az ő nyersfordításai alapján közölte néhány versének francia adaptációját a Le PEN Hongrois-ban.)

A műfordítások szintén bővültek Alexandru Vlahuţă A győztes türelem című versével. A Pilinszky nevével megjelent Nyekraszov-fordításokról továbbra sem bizonyítható egyértelműen, hogy ténylegesen az ő munkái lennének, a hagyatékában sincs nyomuk, ezért csak a lelőhelyük adatait közöljük: Nyikolaj Alekszejevics Nyekraszov: A „Szerencsétlenek”; Jelenetek a „Medvevadászat” című lírai vígjátékból, in: Nyekraszov: Versek, elbeszélő költemények. Szerk. Kardos László et al. Budapest, 1962, Európa, 148–171; 371–388. A költő levelezéséből tudjuk, hogy 1972 elején Párizsban lefordította Gabriel Marcel Le Dard (A dárda, 1936) című háromfelvonásos színművét, és postán elküldte a Vigilia szerkesztőségének, ám sem ott, sem másutt nem jelent meg; kézirata valószínűleg elveszett, vagy talán magántulajdonban van. A hagyatékban csak a legelső jelenet fordítása maradt fenn (jelzetszáma: Ms 5935/10), melyet befejezetlensége miatt itt nem közlünk.

A szöveggondozás – Jelenits István és elsősorban Hafner Zoltán munkáját követve – továbbra is a költő életében utoljára megjelent változatokon alapul, de több versnél figyelembe veszi a fennmaradt kéziratokat, valamint Pilinszky helyesírásának sajátosságait is (főként a rövid és hosszú magánhangzók használatára vonatkozóan). A kéziratból közölt verseknél, töredékeknél az Ms kezdetű jelzetszámok a költő hagyatékát őrző Magyar Tudományos Akadémia Könyvtár és Információs Központ Kézirattárában található dokumentumokra utalnak. Néhány verskézirat a Petőfi Irodalmi Múzeum Kézirattárában lelhető fel, néhány újabban hozzáférhetővé vált pedig a Kertész Imre Intézet Archívumába került, ezeknél PIM vagy KII rövidítés szerepel.

A tartalomjegyzékben ezúttal is * jelzi, ha eltérés van a folyóiratban és a kötetben olvasható versszövegek között. A kéziratos variánsok közül már nyomtatásban is megjelentekre ugyancsak utalunk. (Az egyes versekhez tartozó ajánlások – kényszerű vagy szándékos – változásainak módszeres számbavétele a kritikai kiadás feladata lesz.) A címváltozatokat és a versek első megjelenésének adatait több helyen javítottuk, illetve pótoltuk. A hetvenes évek elején, az akkoriban a megyei napilapokat kulturális anyagokkal ellátó Központi Sajtószolgálaton keresztül (is) publikált, ezért rövid időn belül akár nyolc-tíz lapban napvilágot látott néhány versnél KS rövidítés után csak a legelső megjelenést tüntettük fel. Szintén javítottuk a 2015. évi kiadás sajtóhibáit.

Ezúton is köszönöm Kovács Péternek, Pilinszky örökösének a bizalmát, Dávid Annának, a Magvető igazgatójának és az említett közgyűjtemények munkatársainak a segítségét.

B. J.

A kezdősorok betűrendes mutatója

A befalazott képzelet

A bűnben, közelebbről, a pokolban

A csúszó-mászó, belefeledkezve

A fátyol és a napernyő elég

A fedő bűnről, ahogyan a bűnt

A félelem s az álom

A fényérzékeny levegőben

A fény homályt, az árnyak mélye fényt szül

A férc minek?

A fésű meghalt a hajadban

A folyóparton üres homokbánya

A gyepet nézem, talán a gyepet.

A gyerekkor alkímiája

A hallgatózó kert alól

A hóba-fagyba dermedt ország

A jövőről nem sokat tudok

A kardvirágok hegye véres

A kegyelem és öröm együtt ért

A késszurás mozdulata, s a kéz

A kocsisok beüzennek: jövünk.

A lábadozás ideje. Megtorpansz

A leghitványabb féreg kimulása

A legutolsó négyzeten

A lehető legszükebb térben

A mindenség kapitulál, ahogy

A nemtelen lény lehajol

A nyár elé, a kert fölé

A perc a percnek tükre csak

A pokol első, második

A pokol térélmény. A mennyország is.

A reggeli ágy kihűlt lávaömlés.

A semmit nézem megsemmisült szemmel

A szemle és a tett között

A szép lányok tenger alá merűlnek.

A szúró meleg kocka alján

A tapasztalat, mint Kronosz

A távcsőben lovasroham.

…a tejfehér redőn benyúlt a Hold

A tél növekszik

A tenger, mondtad haldokolva

A tengerpartot járó kisgyerek

A tengerpartra kifekszik a tenger

A teremtés bármilyen széles

A tó ma tiszta, éber és

A vadászat végére ért

A világbank elektromos szivében

A víz, a por

A zongorát befutja a borostyán

A zöldposztós asztalra hajlik

Ágya az elektromos kemence előtt

Ahogy a semmi kisimítja

Ahonnét jöttem, s ahová

Ahova estél, ott maradsz.

Akár a föld, hol mozdulatlan

Akár a zsír, ha lángrakap

Akár egy gyönyörű egészet

Aki több napos éhezés után

Akkorra már belepték a legyek

Áll az idő. Egy forró skatulyában

Alszik a ház, az udvaron

Aludtunk. Álmomban fa voltam

Alvó szegek a jéghideg homokban.

Ama kései, tékozló remény;

Amiként kezdtem, végig az maradtam.

Angyal, ki vagy?

Anya, anya

Anyám fényképét nézem a falon

Apa, meghaltál.

Arcok, kezek, egybemosódva

Áttörni az értelem rácsait.

Atyai ház: hamuból és ecetből.

Az ágy közös.

Az asztal, mitől megdermedtem

Az Atya lehúnyta szemét.

Az égbolt elsötétedett.

Az égi luszter besötétül.

Az életed kihült üveg

Az ember itt kevés a szeretetre.

Az istenek színevesztett szalónját

Az ólak véres melegében

Az ördög limonádét hörpöl.

Az újszülöttek lucskos és

Az ütközet hajnalban vette kezdetét.

Azt akarom, szertepattanj

Azt hiszem, hogy szeretlek;

Aztán: semmi.

Bátran viseld magányodat

Bealkonyúl, bizony, bealkonyúl

Bevallottam: a naplementét Svájcban.

Birodalmunkban sok-sok ember él

Bogarak szántják a sötétet

Csak a búcsu pillanatában

Csak a vágóhíd melege

Csak állok az éjben

Csak azt feledném, azt a franciát, kit

Csak fussatok hát, mint veszett ebek

Csatavesztés a földeken.

Cseléd akartam lenni. Van ilyen.

Cserbenhagyott tulajdon tested

Csillaghálóban hányódunk

De van kiút. Egy idegen

December hője, nyarak jégverése

E lángolást, ki nézi ezt?

E világ nem az én világom

Égő szoba

Égő tollakkal a remény

Egy – kettő – három

Egy akármilyen felület

Egyedül vagyok, mire megjössz

Egy életen át készült elkövetni

Egy fehér kar a hófehér tükörről

Egy híd, egy forró betonút

Egy nemlétező résen át

Egy százlábú s egy flamingó között

Egy tökéletes körön, vagy még inkább

Egy végkép betört állat hátán

„Egyetlen óriás ütés

Egyszer történt, hogy meginogtam

Együtt leszünk, együtt ma még

Elevenen a csillagok alá

Elhoztam lelkem virágát

Ellátogatsz a legbelső szobába

Elmebeteg folyosó

Elmerűl szemem, arcom, lelkem

Elnehezült szive

Elnézlek, mint egy gyermek és

Előhivom a lehetetlent

Előhivom a lehetetlent

Előkészület

Először ahogy leleményed

Először, mi a szekrényben volt.

Első szine? Akár a rab

Elsüppedek a hóesésben

Ember, állat egyként pulzál szivemben.

Ember, ki itt a párnán

Emlékszel még? Az arcokon.

Én gyenge voltam, kevés voltam

Én megtehetném és mégsem teszem

Enni kell.

Én tiltott csillagon születtem

És fölzúgnak a hamuszín egek

És ime: forgószél kerekedett

és lát az isten égő mennyeket

Esti mise, téli vecsernye

Ez hátra csuklott. Az előre dőlt.

Ez volna hát a viszontlátás?

Ezentúl nincsen senki élő

Ezentúl oda tartozom

Fejem fölé a csillagok

Feledhetetlen ütközet volt!

Féregnek lenni mit jelent?

Fogad között fakó panasz

Folyópart, amely nem folyópart

Forduljatok hát ellenem

Föl, az emelvény tetejére –

Emeld fel, ahogy akkor fölemelted

Fölszáll a hold

Föl, valami emelvény tetejére.

Fű van. Nappal meg éjszaka.

Gépírónők, titkárok, ügynökök

Görbülten megyek, bizonytalanúl.

Gyerek vagy még, a tagjaid

Hajoljon le. (Földig hajol.)

Halottaim a föld alatt

Hányféle találkozás, Istenem

Hány milliárd szív halt meg szótlanul

Hármunk közűl legmaradandóbb

Ház. Kutya. Gépkocsi.

Hiába kutatsz, nem látsz zászlót

Hogy a faágak télidőben

Hogy elkárhoztam, nem számítok többé

Hogy elkárhozunk, rendbe van

Hogy nem vagy, oly valószínűtlen!

Hol járunk már az éden fáitól!

Holló nézi magát a porban

Holott a semmi van jelen

Holott kopniuk kellene

Hol volt, hol nem volt

Hová rejtsem kezeimet?

Hullana, s nem bír hullani.

Igen, a lomb ragyog

Ingem, akár egy tömeggyilkosé

Ismerem Jézus éjszakáit

Ismeritek a megteritett asztalt

Isten engem is megteremtett.

Itélet. De milyen itélet?

Itt

Itt lakott kétségtelenűl.

Jártatok már a világ partján?

Jegesen lengő lámpaláng alatt

Jöttem esőben, sűrű sárban

Kárhozat, ez a kárhozat

Katonája a mindenségnek

Kemény vagy, hivatalból.

Keserűen szemlélni az idillt:

Két fehér súly figyeli egymást

Kétféle nap kétféleképpen ragyog

Kiért, miért

Kihűl a nap az alkonyi grafitban.

Ki kellene, hogy szabadítsak

Kilép a többiek közűl

Ki nyitja meg a betett könyvet?

Kirajzolódom végleg a világból

Királyi pár. Remegve összebújnak

Kisujjadon az ezüstgyűrű

Kit fölvezetnek? Nem tudom.

Ki üdvözűlten porladok a földben

Körülöttem hűvös, kék üvegfalat

Kulcs elkallódni

Küldj fésüt és konzervet.

Különitélet minden éjjel.

lakatlan kő, hever a hátam

Lakhatatlan, kiáltják, lakhatatlan!

Látják a bejárati fényben

Lehetséges-e a páriák művészete?

Léptek a fűben, a sötétben

Lobogva kél a Szellemáradás

Locskos utcák, sötét házak, nagy magány

Madarak vérzik be a mennyet

Magam talán középre állok.

Magányossá tettél. Innét hűségem.

Magasba ülsz, lábad keresztbe ejtve

Majd elaltat a dudolás

Majd elnézem ahogy a víz csorog

megáll a kancsók karján mind a bor

megállanék egy plakátnál

Megérdemelné a békés halált

Megérkezik és megmered

Megkaptad végűl a kegyelmet?

Még ki lehet nyitni.

Még nem is volt hét éves

Megszültél és megöltél.

Megtesszük, amit nem teszünk meg

Megtörtént, holott nem követtem el

Mélyen a valóság nyomása

Mérd az időt

Mert elhagyatnak akkor mindenek.

Mert hűségesek mindhalálig

Meszesgödör a ház az éjszakában

Micsoda csönd, ha itt vagy. Micsoda

Mi elmult: könnyünk lágyan kente széjjel.

Migrén-szinek és manökenmagány.

Miközben mint a porcelán

Milyen egyedűl van ez a magányos

Milyen felemás érzések közt élünk

Milyen lesz az a visszaröpülés

Milyen nap is van ma? Úgy élek

Mi mindig itt volt, végre itt van.

Mindenki táplálékaként

Minden lélekzetvétel megsebez

Mindíg az elhányt bádogkanalat

mint a közelség, vagy még inkább

Mint alvilági házasok

Mint egy virág, oly egyszerű lett minden.

Mint tengeren a napsütés

Mióta félek s egyedűl vagyok

Mit kezdjen, akit elitélt

Mi törjük el, repesztjük ketté

Mit tudom én.

Most elviselhető.

Most minden festék, látszat, porladó

Most süllyedek oda, hol nincsen élet.

Mozgó virágok mozdulatlanul.

Muzsikaszó az esti réten

N. N. ismét gyönyörü volt.

Nadrágos kutyák, azok voltunk

Napokra elfeledtelek

Napunk, amit valóban annak

Ne a lélekzetvételt. A zihálást.

Négy-öt esztendős lehetek

Nem a remény vitt. Az a csöpp meleg

Nem föld a föld.

„Nem gondoltak a rózsakertre

Nem görbülhet egyetlen hajukszála

Nincs az a marhabélyeg

Nincs nap. Nincs hold.

Nincs többé szó, nincsenek lények

Nincs több, nincs, mint a bűnözők szeme

Nővérem az akváriumban

Óh, vesztőhelyek illata!

Olykor veszünk egy régi cserepet

Oszlás-foszlás, vánkosok csendje

Ott, ahol lakom, ott a kárhozat.

Ő tudta, mi a bűn.

Ökle mellé, a kimerült homokra

Ők levetkőztek a sötétben

Örökkétartó pillanat!

Öröm előzi, hirtelen öröm

Ősz van és napfogyatkozás.

Összeomlásunk mindent befalaz

Össze-vissza csatangolok

Pereg alá a mennyezet

Pupilla üres foglalatban.

Rajzolj, rajzolj szegény fiú.

„Rátok testálom koppanásomat”

Remekbe készűlt, ovális tükörben

Részeg vagyok. Rosszul vagyok.

Ritkán van otthon. Amikor

Rossz fölvétel. Szabadban készűlt.

Rossz voltam, s te azt mondtad, jó vagyok.

Rovarok és gyerekek, most és mindíg

Ruhád elmozdúl

Rühes ebek, vérzünk a párnán.

Senkiföldje egy csecsemő szeme!

Sírása hideg tengelyében

Sírásunk mindent egybemos

Sírtam. Utána nedves volt a hátam

Sokáig csupán csillagok

Sötéten hátat forditasz

Sötét volt még az ég

Szállást adtál, egy éjszakára

Szalonnaszag. Muskátliszag.

Szárnyas tükör volt

Szellőivel, folyóival

Szép a világ. Mégis a legszebb

Szépségem mindent meghalad.

Szeretlek, mivel neked elég

Szivemben égő boldogságot

Szorítsd magadhoz. Nem számít kit

Táblára írva nyakadba akasztjuk

Tág szemmel már csak engemet figyel

Takard le jól, mit elkövettél

Találkoztunk. Találkozunk.

Távolodol. De hiszen lány vagy

Te: bakája a mindenségnek.

Te férfiaknál férfiabb

Te győzz le engem, éjszaka!

Téren-időn túl, utóljára

Testvértelen szád meztelen

Tíz ujjam van. Hajam. Fejem.

Több tonnás egy csecsemő szoritása.

Túlhevitett virágcsokor.

Úgy bucsuzunk, válunk el, ahogyan csak

Úgy találta, hogy gyönge még

Úgy ülünk itt a koraőszi este

Ujjlenyomat egy szürke aktán

Újra és újra őket látom

„Unatkozom. Kérem a köpenyem.

Unokahúgom fölkiáltott az üvegajtóban

Utoljára a sírás van jelen.

Üres szobákon át megyek utánad.

Üss le. A bajuszod tovább nő

Valami Titka van a holdnak

Várok, hogyha váratsz, megyek, ha terelsz

Véges-végig a világ partján

Végezetűl mindenkit csak zavartál.

Végűl mindíg Isten útját követtem

Veled együtt és velem együtt

Vetkőzz, vetkőzz, siess a vetkőzéssel

Vigyázzanak az éjszakák

Visszafele, visszafele:

Volt idő, hogy egyedűl a tyukolak

Vonzások közt, de hivás nélkűl

Zárt az ablak.

Zuhanás, miben szállni kell

A verscímek betűrendes mutatója

1970. október 14.

1970. december 22.

A fényességes angyal is

A harmadik

A három Karamazov

A hóhér lánya

A hóhér naplójából

A hóhér szobája

A kőzeteknél konokabban lásd Sírvers

A lator sóhaja

[A legutolsó négyzeten…]

A madár és a leány

A mélypont ünnepélye

A mi napunk

A nap születése

A naphajú királyleány

A pokol hetedik köre

[A reggeli ágy kihűlt lávaömlés…]

A régi kertben…

[A semmit nézem…]

A sírás ünnepélye lásd Akár a föld

A széken és az ágyon

A szerelem sivataga

A távozó sereg lásd Távozó sereg

A tékozló fiú keresése

A tenger

A tengerpartra

A „teremtő képzelet” sorsa korunkban

A tett után

A többi kegyelem

A vágy lásd Stigma

Agonia christiana

[Ágya az elektromos kemence előtt…]

Ahogyan csak

Akár a föld

Akvárium

Áldott szédület

Alkohol

Alkohol (2)

[Áll az idő…]

Álom

Ama kései

Amiként kezdtem

[Angyal, ki vagy?…]

Anyám

Apokrif

Aranykori töredék

Aranymadár

Arckép, ecsettel

[Arcok, kezek, egybemosódva…]

[Áttörni az értelem rácsait…]

Átváltozás

Átváltozások

Augusztus

Auschwitz

Az aranymadár lásd Aranymadár

[Az égi luszter besötétül…]

Az ember itt

Azt hiszem

B. I. kisasszony

Baleset

Bár színem fekete

Bársonycsomó

[Bealkonyúl, bizony, bealkonyúl…]

Betűk, sorok

Billiárd holdsütésben

Bordal

Bölcső és nem koporsó

Brontë

Bűn

Bűn és bűnhődés

Címerem

Csak azt feledném lásd Francia fogoly

[Csak állok az éjben…]

Csönd

De ez se

Dél

Depresszió

Dosztojevszky

Ecce Homo

Ég és föld gyermeke

Egy – kettő – három

Egy arckép alá

Egy életen keresztűl

Egy fénykép hátlapjára

Egy kis éjizene lásd Kis éjizene

Egy KZ-láger falára

Egy sírkőre

Egy szenvedély margójára

Egy szerelem margójára lásd Egy szenvedély margójára

Egy szép napon

Egy titok margójára

Egyenes labirintus

Egyetlen olvasmányom

Éjféli fürdés

Éjjel a tavon lásd Éjféli fürdés

Ékszer

[E lángolást, ki nézi ezt?…]

Elég

Életfogytiglan

Eleven étketek vagyok… lásd Parafrázis

[Előkészület…]

Emberiség

[Ember, ki itt a párnán…]

[Emelvény I.]

Emelvény [II.]

Emily Brontë emlékére lásd In memoriam N. N.

Én gyenge voltam

Én nem számítok

Ének a kőszívű királyról

Érem

[És ime: forgószél kerekedett…]

Ez lesz

[Ezentúl nincsen senki élő…]

Fabula

Fal

Fátyol

Fehér piéta

Félálomban

[Feledhetetlen ütközet volt!…]

Felelet

Félmúlt

Fénykép

Fohász

Fokról-fokra

Fordulat

Fölriadva

Francia fogoly

Frankfurt

Genézis

Gérard de Nerval

Gizgaz

Gótika

Grűnewald

Gyerek vagy még lásd Bűn

Gyermekkor lásd Monstrancia

Gyász

Gyónás után

Hajnal

Hajnali vázlat lásd Őszi vázlat

Halak a hálóban

Halálod és halálom

[Halottaim a föld alatt…]

[Hány milliárd szív halt meg…]

Harbach 1944

Harmadnapon

Háromszínű lobogó

Hasonlat

Hétlakatú Titok

Hic et nunc lásd Itt és most

Hideg szél

[Hogy nem vagy, oly valószínűtlen!…]

Hol és mikor?

Hommage à B. Brecht

Hommage à Isaac Newton

Hommage à Paul Verlaine

Hommage à Sheryl Sutton I.

Hommage à Sheryl Sutton II.

Hommage à Ted Hughes

Hölderlin

[Hullana, s nem bír hullani…]

Igen, a lomb

Így teltek napjaink

Impromptu

In memoriam F. M. Dosztojevszkij

In memoriam N. N.

Infernó

Infinitívusz

Intelem

Introitusz

Ismerem

Istálló

[Itélet. De milyen itélet?…]

Itt és most

Január

Játszma

Jelenések VIII. 7.

Jézus a keresztfán

Jó lesz lásd Marhabélyeg

Jóhír

József Attila

Juttának

Kalandozás a tükörben

Kánikula

Kapcsolat

Kar és nyak

Kárhozat

[Kárhozat, ez a kárhozat…]

Kedves Tete [I.]

Kedves Tete [II.]

Kegyelem

Kenyér

Kérdés

Keringő

[Keserűen szemlélni az idillt…]

Késő kegyelem

Két arckép

Két négysoros lásd Ama kései; A tengerpartra

Két szeretőre

Két szonett

Két vers a világról lásd Marhabélyeg

Kétéltű szörny

Kétféle

Kétsoros

Kettő

Kezed, kezem

Kiért, miért

Ki és kit?

Kihűlt világ

Kikötőben

Király és királynő (Birodalmunkban sok-sok ember él…)

Király és királynő (Magányossá tettél. Innét hűségem)

Kis éjizene

Kisértés

Kivégzés

Kopogtatás

Kórkép és hattyudal

Kőedény

Kőfal és ünnepély

Költemény

Könyörgés

Könyörgés anyámért lásd Könyörgés

Kráter

Különbség

Különitélet

KZ-oratórium

Levél (Szállást adtál…)

Levél (Veled együtt…)

[Locskos utcák…]

Magamhoz

Majd elnézem

Majdanek lásd Egy KZ-láger falára

Maradjál te örök ének

Marhabélyeg

Mári néninek

Meditáció

Megdicsőülésünk

Meghatározás

Mégis

Mégis nehéz

Mégse

[Mélyen a valóság nyomása…]

Merénylet

Merre, hogyan?

Mert áztatok és fáztatok

Metronóm

Mi és a virágok

Mi és ők

[Mi mindig itt volt…]

Mielőtt

Miféle földalatti harc

[Migrén-szinek és manökenmagány…]

[Milyen egyedűl van…]

Milyen felemás

Mind a ketten

Minden lélekzetvétel

Mindig lásd Egy szép napon

[mint a közelség…]

[Mint tengeren a napsütés…]

Mire megjössz

Mondom neked

Monstrancia

Mosoly, könny, oszlopok

Most

Műanyag

Műtárgy

Nagyvárosi ikonok

Nagyvárosi ikonok II. – Önarckép, 963

Napló

Naplórészlet

Ne adj oda lásd Panasz

Ne félj

Négysoros

Négysoros [II.]

Nincs több

Novemberi elízium

Nyitás

Omega

[Ott, ahol lakom…]

[Ökle mellé, a kimerült homokra…]

Önarckép 1940-ből lásd Önarckép 1944-ből

Önarckép 1944-ből

Önarckép 1974

Örökkön-örökké

Öröklét

Örökmozgó

Őszi cirkusz

Őszi vázlat

Őszutói látomás

Panasz

Parafrázis

Parancsoló mód

Pascal

Passió

Pedig

Példabeszéd

Piéta

Pilátus

Pont és haza

Posztumusz passió

Prognózis

Pupilla

[Pupilla üres foglalatban…]

Ravensbrück (Egy halottra) lásd Egy KZ-láger falára

Ravensbrücki passió

Rembrandt

Rongyaidban és kitakarva

Rossz fölvétel

Sellők

Senkiföldjén

Sírkövemre

Sírvers

Sorok

[s peregne….az ujságlapra…]

Sötét mennyország lásd KZ-oratórium

Stigma

Summa (Ki üdvözűlten…)

Summa (Tíz ujjam van…)

S. W.-hez

Szabadulás (Először, mi a szekrényben volt)

Szabadulás (Nadrágos kutyák,)

Szakitás

Szeg lásd Marhabélyeg

Szegény egy szegényről

Szent Lator

Szép és még szebb

Szeptember

Szerelem lásd Egy szenvedély margójára

Szerelem szökőkútja alatt…

Szerenád

Sztavrogin elköszön

Sztavrogin visszatér

Tabernákulum

Találkozások

Tanuk nélkül

Tapasztalat

Távozó sereg

Te

Te győzz le

Te győzz le engem lásd Te győzz le

Téboly

Tékozlók

Telehold

Téli ég alatt

Terek

Tilos csillagon

Titok

[Töredékek a Szálkákból]

Trapéz és korlát

Trónfosztás

Tűz és víz

[Úgy bucsuzunk, válunk el…]

Újra József Attila

Utazás lásd Senkiföldjén

[Utoljára a sírás van jelen…]

Utószó

[Üres szobákon át megyek utánad…]

Üzenet az üvegvárból

Vacsora

Vacsora [II.]

Vágóhíd ősszel

Valaki

Vallomás

Van Gogh

Van Gogh imája

Van ilyen

Vázlat

Vázlat (A kardvirágok…) lásd Kánikula

[Véges-végig a világ partján…]

Végkifejlet

Verés

Vers a halotthoz

Vesztőhely télen

[Vetkőzz, vetkőzz…]

[Vigyázzanak az éjszakák…]

Villanyolló

Viszontlátás

Visszafele

Visszavonom

Vizió

Volt idő

Vonzásod definíciója

Vonzások közt

Zárójelben

Zöld

Zűrzavar

Zsinórpadlás

Zsolozsma

Zsoltár

Tartalom

Kráter

Trapéz és korlát (1940–1946)

Halak a hálóban

Te győzz le

(Magyar Csillag, 1943. július 1., 12. – Te győzz le engem)*

Éjféli fürdés

(Diárium, 1943. november, 252. – Éjjel a tavon)* 10

Halak a hálóban

(Vigilia, 1942. július, 257.)*

Könyörgés

(Vigilia, 1942. július, 257. – Könyörgés anyámért)*

Távozó sereg

(Vigilia, 1942. július, 257. – A távozó sereg)*

Magamhoz

(Diárium, 1942. október, 243.)*

Trapéz és korlát

Őszi vázlat

(Élet, 1942. szeptember, 759.; Nemzeti Ujság, 1943. május 30., 18. – Hajnali vázlat)*

Stigma

(Új Idők, 1940. november 24., 641. – A vágy; Diárium, 1943. május, 118.)*

Tilos csillagon

(Ezüstkor, 1943. március, 68.)

Gyász

(Ezüstkor, 1943. március, 69.)

Trapéz és korlát

(Ezüstkor, 1943. március, 69.)

Téli ég alatt

(Ezüstkor, 1943. március, 70.)*

Miféle földalatti harc

Késő kegyelem

(Budapest, 1946. december, 449.)

Mert áztatok és fáztatok

(Magyarok, 1946. február–március, 73.)*

Kánikula

(Élet, 1943. június, 492. – Vázlat)*

Mondom neked

(Magyarok, 1946. február–március, 74.)*

Ne félj

(Vigilia, 1943. december, 464.)*

Miféle földalatti harc

(Magyar Csillag, 1943. június, 680.)*

Harmadnapon (1946–1958)

Senkiföldjén

Parafrázis

(Újhold, 1946. december, 82. – Eleven étketek vagyok)*

A tengerpartra

(Vigilia, 1949. augusztus, 511. – Egy szerelem margójára második rész)

Sírvers

(Diárium, 1947. húsvéti szám, 44. – A kőzeteknél konokabban)

Egy szenvedély margójára

(Vigilia, 1949. augusztus, 511. – Egy szerelem margójára első rész; Film Színház Muzsika, 1958. július 18., 31. – Szerelem)

Bűn

(Vigilia, 1946. december 21., 1. – Gyerek vagy még)*

Tanuk nélkül

(Magyarok, 1947. augusztus, 569.)*

Két szeretőre

(Vigilia, 1949. február, 97.)

In memoriam N. N.

(Magyarok, 1947. november, 780. – Emily Brontë emlékére)

Kihűlt világ

(Válasz, 1948. január, 16.)*

Piéta

(Válasz, 1948. február, 114.)*

Panasz

(Vigilia, 1949. március, 152–153. – Ne adj oda)*

Örökkön-örökké

(Vigilia, 1949. augusztus, 512.)*

Mire megjössz

(Válasz, 1948. március, 205. Ingrid: Ingrid Ficheux)*

Senkiföldjén

(Válasz, 1948. december, 932–933. – Utazás)*

Ama kései

(Nők Lapja, 1958. július 3., 10. – A Két négysoros c. vers első részeként. – A második négysoros A tengerpartra c. vers.)*

Egy KZ-láger falára

Harbach 1944

(Magyarok, 1946. június, 294.)*

Francia fogoly

(Válasz, 1947. szeptember, 233. – Csak azt feledném)*

Egy KZ-láger falára

(Vigilia, 1950. december, 663. – Ravensbrück (Egy halottra); Kortárs, 1957. október, 207. – Majdanek)*

Ravensbrücki passió

(Kortárs, 1959. június, 904.)

Harmadnapon

(Kortárs, 1959. június, 904.)*

Frankfurt

(Vigilia, 1948. július, 387–388.; Esti Budapest, 1956. augusztus 4., 3.)

Aranykori töredék

(Vigilia, 1949. február, 97–98.)*

Impromptu

(Vigilia, 1949. augusztus, 511–512.; Csillag, 1956. július, 66.)

A szerelem sivataga

(Csillag, 1956. július, 66–67.)

Dél

(Új Ember, 1960. augusztus 16–23., 3.)

Jelenések VIII. 7.

Apokrif

(Csillag, 1956. július, 67–69.)

Négysoros

(Csillag, 1956. július, 69.)

Egy arckép alá

(Vigilia, 1958. december, 735.)

Agonia christiana

(Vigilia, 1958. december, 735.)

A harmadik

(Vigilia, 1958. december, 735.)

Hideg szél

(Vigilia, 1958. december, 735.)

Félmúlt

(Vigilia, 1958. december, 735.)

Novemberi elízium

(Új Ember, 1959. február 8., 3.)

Nagyvárosi ikonok (1959–1970)

Introitusz

Utószó

(Új Írás, 1962. szeptember, 961.)

Introitusz

(Vigilia, 1961. december, 712.)

KZ-oratórium

(Új Írás, 1962. december, 1365–1372. – Sötét mennyország)*

Nagyvárosi ikonok

A tenger

(Vigilia, 1962. december, 712.)

Nagyvárosi ikonok

(Kortárs, 1963. február, 199.)

Van Gogh

(Új Írás, 1963. december, 1490.)

Kis éjizene

(Piarista Öregdiák, 1966. [december], 31. – Egy kis éjizene)*

Fehér piéta

(Vigilia, 1964. március, 136.; Nők Lapja, 1970. május 30., 13.)

Önarckép 1944-ből

(Vigilia, 1964. december, 717. – Önarckép 1940-ből; Nők Lapja, 1966. december 24., 12.)

Különitélet

(Vigilia, 1964. december, 717.; Nők Lapja, 1966. december 24., 12.)

Egy sírkőre

(Vigilia, 1964. december, 717.)

Passió

(Vigilia, 1964. december, 717.; Nők Lapja, 1966. december 24., 12.)

Akár a föld

(Nők Lapja, 1966. december 24., 12. – A sírás ünnepélye)

A hóhér naplójából

(Élet és Irodalom, 1968. június 29., 7.)

Merre, hogyan?

(Élet és Irodalom, 1969. január 11., 11.)

Szent Lator

(Élet és Irodalom, 1970. május 9., 15.)

A „teremtő képzelet” sorsa korunkban

(Részletek: Új Ember, 1970. november 22., 1.)

Ars poetica helyett

(Magyar Műhely, 1967. július 15., 32–35.)

Szálkák (1971–1972)

Monstrancia

Amiként kezdtem

(Nők Lapja, 1971. november 20., 13. – Variánsa: Vigilia, 2011. november, 830.)

Juttának

Levél

Január

Naplórészlet

(Élet és Irodalom, 1971. január 30., 5.; Jutta: Jutta Scherrer)

Azt hiszem

(Nők Lapja, 1971. november 20., 13.)

Mielőtt

(Vigilia, 1971. április, 257.)*

Egy szép napon

(Élet és Irodalom, 1971. április 10., 3. – Mindig)*

Monstrancia

(KS: Békés megyei Népújság, 1971. március 14., 3. – Gyermekkor; Variánsa: Vigilia, 2023. december, 1141.)

Háromszínű lobogó

(Kortárs, 1971. november, 1725.)

A mélypont ünnepélye

(Élet és Irodalom, 1971. június 26., 15.)

Majd elnézem

(Élet és Irodalom, 1971. augusztus 14., 5.)

A hóhér szobája

(Élet és Irodalom, 1971. augusztus 14., 5.)

Példabeszéd

(Nők Lapja, 1971. szeptember 18., 13.)

Vesztőhely télen

Kőfal és ünnepély

(Élet és Irodalom, 1971. október 2., 5.)

Halálod és halálom

(Élet és Irodalom, 1971. október 2., 5.)

Bűn és bűnhődés

(Élet és Irodalom, 1971. október 2., 5.)

Örökmozgó

(Élet és Irodalom, 1971. október 2., 5.)

Metronóm

(Élet és Irodalom, 1971. október 2., 5.)

Vacsora

(Élet és Irodalom, 1971. október 2., 5.)

Intelem

(KS: Békés megyei Népújság, 1971. október 3., 6.)

Vesztőhely télen

(Élet és Irodalom, 1971. október 2., 5.)

Egy titok margójára

Egy titok margójára

(Kortárs, 1971. november, 1725.; Vigilia, 1972. február, 98.)

Hasonlat

(Vigilia, 1971. december, 814.)

Van Gogh imája

(Vigilia, 1971. december, 814.)

Minden lélekzetvétel

(Vigilia, 1971. december, 814.)

A többi kegyelem

(Vigilia, 1971. december, 814.)

De ez se

(Vigilia, 1971. december, 814.)*

Rongyaidban és kitakarva

(Kortárs, 1971. november, 1726.)

Nincs több

(Kortárs, 1971. november, 1726.)

Minden időben

Találkozások

(Kortárs, 1971. november, 1725.; Új Írás, 1971. december, 58.)

A pokol hetedik köre

(Új Írás, 1971. december, 58.)

Címerem

(Új Írás, 1971. december, 58.)

Egy életen keresztűl

(Új Írás, 1971. december, 59.)

Most

(Új Írás, 1971. december, 59.)

Vonzások közt

(Új Ember, 1971. december 26., 1.)

Kiért, miért

Én gyenge voltam

A tékozló fiú keresése

(Nők Lapja, 1971. november 20., 13.)

Marhabélyeg

(Élet és Irodalom, 1971. november 27., 5. – Két vers a világról közös címmel: Jó lesz; Szeg)*

Fokról fokra

Az ember itt

(Magyar Hírlap, 1972. február 13., 11.)

Omega

(Magyar Hírlap, 1972. február 12., 11.)

Baleset

(KS: Délmagyarország, 1971. október 31., 7.)

Bár színem fekete

(Új Ember, 1971. november 21., 2.)

Fokról-fokra

Felelet

Felelet

(Filmkultúra, 1971. július–augusztus, 49.; KS: Nógrád, 1971. december 24., 5.; I. B.: Ingmar Bergman)

Kétéltű szörny

Kérdés

(Élet és Irodalom, 1972. január 1., 5.)

Milyen felemás

(Nők Lapja, 1971. november 20., 13.)

Ahogyan csak

(Új Ember, 1971. december 26., 1.; 1972. augusztus 20., 3.)

Mégis nehéz

(Nők Lapja, 1971. november 20., 13.)

Ez lesz

(Élet és Irodalom, 1972. január 1., 5.)

Kezed, kezem

(Békés megyei Népújság, 1971. december 12., 7.)

József Attila

(Nők Lapja, 1971. november 20., 13.)

Igen, a lomb

(Új Ember, 1971. október 31., 2.)

Én nem számítok

(Nők Lapja, 1971. november 20., 13.)

Telehold

(Nők Lapja, 1971. november 20., 13.)

Bölcső és nem koporsó

(Élet és Irodalom, 1972. január 1., 5.)

Elég

(Nők Lapja, 1971. november 20., 13.)

Egyenes labirintus

(Nők Lapja, 1971. november 20., 13.)

Egyetlen olvasmányom

(Élet és Irodalom, 1972. január 1., 5.)

Végkifejlet (1973–1974)

Tabernákulum

Visszavonom

(Élet és Irodalom, 1972. december 9., 5.)

Két arckép

Brontë

Rembrandt

(Élet és Irodalom, 1972. július 29., 12.; Mari, Gyuszi: Törőcsik Mari, Maár Gyula)*

Nyitás

(Új Ember, 1972. augusztus 6., 3.)

Játszma

(Élet és Irodalom, 1972. szeptember 9., 5.)

Sírkövemre

(Élet és Irodalom, 1972. szeptember 9., 5.)

A mi napunk

(Tiszatáj, 1972. október, 6.)

Ki és kit?

(Tiszatáj, 1972. október, 7.)

Meghatározás

(Kortárs, 1972. november, 1804.)

Tapasztalat

(Kortárs, 1972. november, 1804.)

Tabernákulum

(Élet és Irodalom, 1972. december 9., 5.)

Így teltek napjaink

Így teltek napjaink

(Élet és Irodalom, 1972. október 28., 4.)

Meditáció

(Tiszatáj, 1972. október, 6.)*

Bársonycsomó

(Élet és Irodalom, 1973. december 22., 6.)

Végkifejlet

Fohász

(Élet és Irodalom, 1973. május 5., 15.)

Rossz fölvétel

(Élet és Irodalom, 1973. május 5., 15.)

Kárhozat

(Élet és Irodalom, 1973. május 5., 15.)

Szép és még szebb

(Kortárs, 1973. augusztus, 1255.)

A tett után

(Kortárs, 1973. augusztus, 1255.)

Merénylet

(Kortárs, 1973. augusztus, 1256.)

Fölriadva

(Kortárs, 1973. augusztus, 1255.)*

In memoriam F. M. Dosztojevszkij

(Új Írás, 1973. szeptember, 12.)

Végkifejlet

(Kortárs, 1973. augusztus, 1256.)

Kétsoros

(Kortárs, 1973. augusztus, 1256.)

Alkohol

(Élet és Irodalom, 1973. június 16., 15.)

S. W.-hez

(Élet és Irodalom, 1973. június 16., 15.; S. W.: Simone Weil)

Betűk, sorok

(Élet és Irodalom, 1973. június 16., 15.)

Napló

(Élet és Irodalom, 1973. június 16., 15.)

Sztavrogin elköszön

(Élet és Irodalom, 1973. június 16., 15.)

Zsolozsma

(Élet és Irodalom, 1973. június 16., 15.)

Mégis

(Nők Lapja, 1973. szeptember 1., 13.; Élet és Irodalom, 1973. december 8., 15.)

Titok

(Nők Lapja, 1973. szeptember 1., 13.)

Ékszer

(Nők Lapja, 1973. július 14., 13.; Élet és Irodalom, 1973. december 8., 15.; KS: Somogyi Néplap, 1973. december 9., 7.)

Gyónás után

(Új Írás, 1973. szeptember, 12.)

Infinitívusz

(Új Írás, 1973. szeptember, 12.)

Költemény

(Tiszatáj, 1974. január, 23.)

Trónfosztás

(Élet és Irodalom, 1973. december 8., 15.)

Infernó

(Új Írás, 1973. szeptember, 12.)

Sztavrogin visszatér

(Élet és Irodalom, 1973. június 16., 15.)

Kráter (1974–1975)

Kráter

Hommage à Isaac Newton

(Új Írás, 1974. október, 12.)

Pedig

(Tiszatáj, 1974. szeptember, 21.)

Önarckép 1974

(Élet és Irodalom, 1974. július 13., 15.)

Pascal

(Élet és Irodalom, 1974. július 13., 15.)

Auschwitz

(Élet és Irodalom, 1974. július 13., 15.)

Terek

(Élet és Irodalom, 1974. július 13., 15.)

Jóhír

(Élet és Irodalom, 1974. július 13., 15.)

Kórkép és hattyudal

(Élet és Irodalom, 1974. július 13., 15.)

Álom

(Élet és Irodalom, 1974. szeptember 14., 15.)

Kettő

(Élet és Irodalom, 1974. szeptember 14., 15.)

Depresszió

(Magyar Hírlap, 1974. július 14., 8.)

Különbség

(Élet és Irodalom, 1974. szeptember 14., 15.)

Zűrzavar

(Magyar Hírlap, 1974. július 14., 8.)

Egy fénykép hátlapjára

(Tiszatáj, 1974. szeptember, 20.)

Posztumusz passió

(Élet és Irodalom, 1974. szeptember 14., 15.)*

Keringő

(Élet és Irodalom, 1974. szeptember 14., 15.)

Öröklét

(Élet és Irodalom, 1974. szeptember 14., 15.)

Verés

(Kortárs, 1974. szeptember, 1349.)

Hölderlin

(Kortárs, 1974. szeptember, 1349.)

Zöld

(Kortárs, 1974. szeptember, 1349.)

Kőedény

(Forrás, 1975. február, 26.)*

Akvárium

(Kortárs, 1974. szeptember, 1350.)

Kapcsolat

(Nők Lapja, 1974. október 5., 13.)

Gótika

(Élet és Irodalom, 1975. január 4., 10.)

Visszafele

(Élet és Irodalom, 1975. január 4., 10.; Jutta: Jutta Scherrer)

Kráter

(Új Írás, 1974. október, 12.)

Pupilla

Gérard de Nerval

Pupilla

(Forrás, 1975. február, 26.)

Zsinórpadlás

(Alföld, 1975. január, 13.)*

Villanyolló

(Alföld, 1975. január, 13.)

Summa

(Alföld, 1975. január, 13.)*

Kisértés

(Alföld, 1975. január, 13.)

Hommage à Sheryl Sutton I.

(Kortárs, 1975. január, 83.)*

Hommage à Sheryl Sutton II.

(Kortárs, 1975. január, 84.)

Vonzásod definíciója

(Kortárs, 1975. január, 84.)

Mi és ők

(Tiszatáj, 1974. december, 40.)

Átváltozások

(Élet és Irodalom, 1975. január 4., 10.)

1970. október 14.

(Élet és Irodalom, 1975. január 4., 10. – 1970. október 13.)*

1970. december 22.

(Vigilia, 1974. december, 861.)

Fátyol

(Vigilia, 1974. december, 861.)

Életfogytiglan

(Új Írás, 1975. január, 13.)

Szakitás

(Új Írás, 1975. január, 13.)

Itt és most

(Új Írás, 1975. január, 13. – Hit et nunc)*

Kar és nyak

(Új Írás, 1975. január, 13. –)

Tékozlók

(Forrás, 1975. február, 26.)*

Kopogtatás

(Vigilia, 1974. december, 861.)

Van ilyen

(Tiszatáj, 1974. december, 41.)

B. I. kisasszony

(Tiszatáj, 1974. december, 40.)

Vázlat

(Kortárs, 1975. január, 84.)

Szabadulás

(Kortárs, 1975. január, 83.)

Kötetből kimaradt versek

Anyám

(Élet, 1938. május 22., 900.)

Csönd

(Élet, 1938. október 16., 1822.)

Kikötőben

(Napkelet, 1938. november, 316.)

Üzenet az üvegvárból

(Vigilia, 1939. február, 116–117.)

Két szonett

(Áve Mária, 1939. április, 136.)

Vers a halotthoz

(Napkelet, 1939. augusztus, 140.)

Megdicsőülésünk

(Piarista Öregdiák, 1942. január 15., 7.)

Viszontlátás

(Új Ember, 1946. szeptember 1., 6.)

Bordal

(Új Idők, 1948. augusztus 28., 115.)

Őszi cirkusz

(Kisdobos, 1956. október, 5.)

Kétféle

(Vigilia, 1958. december, 735.)

A fényességes angyal is

(Új Ember, 1960. december 25., 5.)

Fabula

(1962; a KZ-oratórium versbetétje. Lásd Vigilia, 1996. szeptember, 662. In: Mai magyar költők. Új válogatás. Vál. E. Fehér Pál és Garai Gábor. Budapest, 1964. Móra, 273–274.)

Te

(KS: Szolnok megyei Néplap, 1971. január 31., 7.; Jutta: Jutta Scherrer)

Hol és mikor?

(Tiszatáj, 1972. október, 6. – Variánsa: Vigilia, 1995. február, 90.)

Szeptember

(Kortárs, 1972. november, 1804.)

Zárójelben

(Élet és Irodalom, 1972. december 9., 5.)

Summa

(Élet és Irodalom, 1972. december 9., 5.)

Mi és a virágok

(Élet és Irodalom, 1972. december 9., 5.; Tiszatáj, 1974. január, 22.)

Újra József Attila

(Élet és Irodalom, 1972. december 9., 5.)

Szabadulás

(Élet és Irodalom, 1972. december 9., 5.)

Ismerem

(Vigilia, 1972. december, 817.)

Genézis

(KS: Kisalföld, 1973. június 30., 9.)

Műtárgy

(Nők Lapja, 1973. július 14., 13.; Élet és Irodalom, 1973. december 8., 15.)

Augusztus

(Magyar Hírlap, 1973. december 24., 21.)

Király és királynő

(Magyar Hírlap, 1973. december 24., 21.)

Mind a ketten

(Magyar Hírlap, 1973. december 24., 21.)

Zsoltár

(Tiszatáj, 1974. január, 22.)

Parancsoló mód

(Tiszatáj, 1974. január, 22–23.)

Pilátus

(Új Ember, 1974. július 7., 3.)

Gizgaz

(Magyar Hírlap, 1974. július 14., 8.)

Kegyelem

(Új Ember, 1974. augusztus 18., 3.)

Átváltozás

(Élet és Irodalom, 1974. szeptember 14., 15.)

Hommage à Paul Verlaine

(Élet és Irodalom, 1974. szeptember 14., 15.)

Pont és haza

(Élet és Irodalom, 1974. szeptember 14., 15.)

A lator sóhaja

(Élet és Irodalom, 1974. szeptember 14., 15.)

Sellők

(Tiszatáj, 1974. szeptember, 20.)

A széken és az ágyon

(Tiszatáj, 1974. szeptember, 20.)

Valaki

(Tiszatáj, 1974. szeptember, 20.)

Levél

(Tiszatáj, 1974. szeptember, 21.)

Tűz és víz

(Nők Lapja, 1974. október 5., 13.)

Mégse

(Nők Lapja, 1974. október 5., 13.)

Kenyér

(Magyar Hírlap, 1974. december 25., 22.)

Mesék

A naphajú királyleány

(In: Kerek egy esztendő. Szerk. Enczi Endre. Budapest, 1953. Ifjúsági Könyvkiadó, 242–249.)

A madár és a leány

(Kisdobos, 1956. március, 13–15. – Alcím: Indián népmese nyomán)

Aranymadár

(In: Mesék, történetek. Negyvenöt magyar író a gyermekeknek. Szerk. Hárs László és Kolozsvári Grandpierre Emil. Budapest, 1953. Ifjúsági Könyvkiadó, 239–247. – Az aranymadár)*

Ének a kőszívű királyról

(Kisdobos, 1956. június, 10–13.)

A nap születése

(Kincskereső, 1973. 3–4. sz. [augusztus] 11–15.)

Kalandozás a tükörben

Ég és föld gyermeke

(In: Tarkabarka. Mesék, versek, játékok. Vál. T. Aszódi Éva; Budapest, 1961. Móra, 255–264.)

Zsengék (1933–1939)

Kedves Tete [I.]

Kedves Tete [II.]

[Csak állok az éjben…]

[Locskos utcák…]

Vizió

[s peregne….az ujságlapra…]

Őszutói látomás

A régi kertben…

Szerelem szökőkútja alatt…

Mári néninek

Maradjál te örök ének

Hétlakatú Titok

Áldott szédület

Hátrahagyott versek (1965–1974)

Ecce Homo

Kivégzés

[Emelvény I.]

Grűnewald

Király és királynő

Emberiség

A hóhér lánya

Emelvény [II.]

Jézus a keresztfán

Szegény egy szegényről

Szerenád

Mosoly, könny, oszlopok

Alkohol (2)

Töredékek

[Hogy nem vagy, oly valószínűtlen!…]

[Véges-végig a világ partján…]

[És ime: forgószél kerekedett…]

[Üres szobákon át megyek utánad…]

Dosztojevszky

Nagyvárosi ikonok II. – Önarckép, 963

[Mélyen a valóság nyomása…]

A három Karamazov

[Ökle mellé, a kimerült homokra…]

[E lángolást, ki nézi ezt?…]

[Ott, ahol lakom, ott a kárhozat…]

[Halottaim a föld alatt…]

[Mint tengeren a napsütés…]

[Itélet. De milyen itélet?…]

Négysoros [II.]

[Vigyázzanak az éjszakák…]

[Előkészület…]

[Kárhozat, ez a kárhozat…]

Istálló

Fal

Volt idő

Vágóhíd ősszel

[Hullana, s nem bír hullani…]

[TÖREDÉKEK A SZÁLKÁKBÓL]

[Bealkonyúl, bizony, bealkonyúl…]

[Ágya az elektromos kemence előtt…]

[A legutolsó négyzeten…]

[Ember, ki itt a párnán…]

Vacsora [II.]

[Az égi luszter besötétül…]

Egy-kettő-három

[Utoljára a sírás van jelen…]

[Keserűen szemlélni az idillt…]

Billiárd holdsütésben

[Vetkőzz, vetkőzz…]

[Milyen egyedűl van ez a magányos…]

[Angyal, ki vagy?…]

Érem

Téboly

Félálomban

Vallomás

Hajnal

[A semmit nézem…]

[Áttörni az értelem rácsait…]

Fordulat

[A reggeli ágy kihűlt lávaömlés…]

Prognózis

[Arcok, kezek, egybemosódva…]

Arckép, ecsettel

Fénykép

Hommage à B. Brecht

[mint a közelség…]

[Hány milliárd szív halt meg…]

Sorok

Hommage à Ted Hughes

[Mi mindig itt volt…]

[Pupilla üres foglalatban…]

[Úgy bucsuzunk, válunk el, ahogyan csak…]

[Migrén-szinek és manökenmagány…]

[Áll az idő…]

Műanyag

[Ezentúl nincsen senki élő…]

Mesefogalmazvány

[Feledhetetlen ütközet volt!…]

Műfordítások

Hugo von Hofmannsthal: Elektra (Részlet)

(Újhold, 1946. július, 58–62.)

Heinrich Heine: Hogy alhatol nyugodtan…

(In: Heine válogatott versei. Szerk. Vas István. Budapest, 1951. Szépirodalmi, 36.)

Alexandru Vlahuţă: A győztes türelem

(In: Román költők antológiája. Szerk. Köpeczi Béla és Vas István. Budapest, 1951. Szépirodalmi, 116.)

Robert Burns: A Szent Vásár

(In: Robernt Burns válogatott versei. Szerk. Kéry László – Kormos István. Budapest, 1952. Szépirodalmi, 69–75.)

Robert Burns: Az ördög címére

(Uo. 101–104.)

Robert Burns: Mary Morison

(Uo. 196.)

Ivan Skála: Kié a tavasz

(In: Cseh és szlovák költők antológiája. Szerk. Hegedűs Zoltán és Kovács Endre. Előszó: Jozef Rybák. Jegyzetek: Kovács Endre. Bp. 1953. Szépirodalmi, 210.)

Pierre Emmanuel: Novemberi száműzetés

(In: Új szerelmes kalendárium. 365 költő 365 verse. Vál. Kormos István. Budapest, 1963. Móra, 310–311.)

Utószó

A kezdősorok betűrendes mutatója

A verscímek betűrendes mutatója

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Dávid Anna
A szerző portréját Törőcsik Júlia készítette
Borító Pintér József
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klára

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2026
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 14 4727 9

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL OFL