Arthur Miller

Az ügynök halála

– részlet –

Ungvári Tamás
fordítása

Az utószót írta
TURI TÍMEA

Fordította
Ungvári Tamás

A mű eredeti címe: Death of a Salesman

Death of a Salesman © 1949 by Arthur Miller
Copyright renewed © 1977 by Arthur Miller
All rights reserved
Copyright © Ungvári Tamás fordítása (1963)

ARTHUR MILLER

AZ ÜGYNÖK HALÁLA

(1949)

Személyek

Willy Loman

Linda

Biff

Happy

Bernard

A Nő

Charley

Ben bácsi

Howard Wagner

Jenny

Stanley

Miss Forsythe

Letta

A cselekmény Willy Loman házában és kertjében játszódik, valamint különféle helyszíneken, melyeket Willy New Yorkban és Bostonban felkeres.

Első felvonás

(Furulyaszó hallatszik, édes és lágy furulyaszó, erdőt, mezőt, tágas égboltot idéz. Szétnyílik a függöny.

Az ügynök házát látjuk. Mögötte tornyosuló szögletes árnyak, melyek minden oldalról körülfogják a házat. Az ég kékje csak épp a ház és az előszínpad között látszik; a környezet mélyen izzó narancsszínbe játszik át. Ahogy felerősödnek a reflektorok, a törékeny kicsi házra boltozatként nehezedő házak, bérkaszárnyák tömbjét látjuk. A szín fölött az álom levegője leng, a valóságból kibomló álomé. Csak középütt a konyha tetszik valóságosnak: benne konyhaasztal, három szék és egy hűtőszekrény. Más berendezési tárgyat nem látni. A konyhában hátul elfüggönyözött bejárat, amely a nappaliba vezet; a konyha jobb oldalán, úgy fél méterrel magasítva emelkedik a hálószoba, melyet csak egyetlen szék és egy vaságy jelez. Az ágy fölötti polcon atlétikai verseny győzelmi kupája. A hálószobából közvetlenül nyílik ablak a bérkaszárnyára.

A konyha mögött két és fél méternyi magasságban a fiúk hálószobája, melyet most még alig látni. A homályból csak két ágy rajzolódik elő, és a szoba hátsó falánál a padlásablak. [A fiúk hálószobája a színen nem látható nappali szoba fölött van.] Baloldalt, ehhez a hálószobához, egy lépcső kanyarodik föl.

A díszlet, legalábbis bizonyos része átvilágítható. A ház teteje egydimenziós, alatta és fölötte a bérkaszárnyák láthatók. A ház előtt előszínpad, mely már-már a zenekar fölé ível. Ez az előtér a darab során kertként éppúgy szerepel, mint Willy álmainak színtereként, a városban játszódó jeleneteket is itt láthatjuk. Amikor a cselekmény a jelent ábrázolja, a színész tekintetbe veszi a képzelt falakat – a házba mindig a bal oldali ajtón lép be. De a múltban játszódó jeleneteknél ezek a falak leomlanak, és a szereplők a falon át járkálnak az előtérbe.)

(Jobboldalt Willy Loman, az ügynök lép be, két nagy bőröndöt cipel, tele árumintával. Hallani a furulyát – ő is hallja, de nem vesz róla tudomást. Hatvanéves elmúlt, szolidan öltözködik. Kimerültségét már akkor észrevenni, amikor a ház kapujához közelít. Kinyitja az ajtót, belép a konyhába, és sóhajtva teszi le a terhét, zsibbadt tenyerét dörzsöli. Félhangosan sóhajtozik – mondhatja azt is, hogy: „A csuda vinné el!” Becsukja az ajtót, átviszi a nappaliba a csomagját, tehát belép a konyha és a nappali közötti elfüggönyözött ajtón. Jobboldalt Linda, a felesége fölriad. Fölkel, köntöst vesz, figyel. Jólelkű asszony, vasakarattal nyomta el magában a kifogásait Willy viselkedése ellen – nemcsak szereti, csodálja is a férjét, akinek szeszélyes természete, vérmérséklete, álomlátásai és apró kegyetlenségei Linda számára még élesebben világítják meg férje zaklatott lelkének vágyait. Osztozik ezekben a sóvár kívánságokban, de ezt nincs ereje hangoztatni és célratörőn követni.)

Linda

(Willy lépteit hallja a hálószobából, s némi aggodalommal a hangjában) Willy!

Willy

Én vagyok az. Hazajöttem.

Linda

Máris? Mi történt? (rövid szünet) Csak nincs valami baj, Willy?

Willy

Semmi, semmi.

Linda

Az istenért, megint összetörted a kocsit?

Willy

(indulatosan) Süket vagy? Mondtam már, hogy nem történt semmi.

Linda

Rosszul vagy?

Willy

Halálosan fáradt vagyok. (a furulyaszó elhal; Willy leül az ágyra Linda mellé, kissé mereven) Nem tudtam továbbmenni, Linda. Egyszerűen képtelen voltam.

Linda

(nagyon kedvesen, aggódva) Merre jártál egész nap? Rettenetesen kimerültnek látszol.

Willy

Alig jutottam túl Yonkersen. Megálltam egy kávéra. Talán a kávétól…

Linda

Mi történt?

Willy

(kis szünet után) Egyszerre csak nem bírtam a kocsival. Ide-oda cérnázott, érted, az árok felé.

Linda

(segítőkészen) Ó, biztos a kormány romlott el megint. Ez az Angelo nem ért a Studebakerhez.

Willy

Nem, nem, bennem volt a hiba. Hirtelen észreveszem: százzal hajtok, és egész egyszerűen elfelejtettem, hogy mit is csináltam az elmúlt öt percben. Úgy látszik… azt hiszem… nem tudok odafigyelni.

Linda

Talán a szemüveged rossz. Már régen nem írattál új szemüveget.

Willy

Nem, a szememmel nincs baj. Hazafelé húsz kilométerrel döcögtem. Majdnem négy órába tellett Yonkerstől.

Linda

(lemondóan) Pihenned kellene, Willy, ez így nem megy tovább.

Willy

Nemrég jöttem haza Floridából.

Linda

De az idegeid, Willy, nem pihentek. Az idegekkel nem lehet tréfálni, drágám, s a te zaklatott idegállapotodban…

Willy

Holnap reggel újra nekivágok az útnak. Reggelre biztosan jobban leszek. (Linda lesegíti a cipőjét) Ez a nyomorult betét tönkretesz.

Linda

Aszpirint vegyél be. Hozzak? Attól megnyugszol.

Willy

(tűnődve) Nagyszerűen vezettem a kocsit, érted, és pompásan éreztem magam. Egészen belefeledkeztem a tájba, gondold meg, gyönyörködtem a vidékben, pedig töviről hegyire ismerem, hétről hétre arra járok. Egyszerre minden megszépült; dús lombú fák a simogató napsütésben. Lehajtottam a szélvédőt, és szinte megfürödtem az áramló levegőben. S akkor hirtelen lefutottam az útról! Tökéletesen elfelejtettem – de komolyan! –, hogy a volánnál ülök. Még szerencse, hogy nem a felezővonal felé futottam ki; halálra gázolhattam volna valakit. Aztán újra nekiindultam… és öt perc múlva megint csak álmodom, s majdnem… (két ujját a szemére nyomja) Zúg a fejem, s néha olyan furcsa gondolatok járnak az eszemben…

Linda

Willy, drágám, beszélj velük újra. Miért ne dolgozhatnál New Yorkban?

Willy

New Yorkban nem sok hasznomat veszik. Hanem New Englandben! Ott aztán nincs piac nélkülem!

Linda

Hatvanéves múltál. Nem kívánhatják, hogy hétszámra utazgass.

Willy

Táviratoznom kell Portlandbe. Brown és Morrisonnál holnap tízre várnak a mintákkal. A teremtésit, mit hoznék én onnan haza! (a kabátját kezdi felvenni)

Linda

(elveszi tőle a kabátot) Holnap inkább a céghez állíts be. Miért ne mondhatnád meg nyíltan Howardnak, hogy neked New Yorkban kell dolgoznod? Nagyon is alkalmazkodó vagy, drágám.

Willy

Élne csak az öreg Wagner! Réges-régen én lennék az úr New Yorkban! Micsoda ember volt, istenem, értette a szakmát! Nem is becsülte semmire ezt a fiút, ezt a Howardot. Amikor először szálltam ki északra, a Wagner cégnél még azt se tudták, merre van New England.

Linda

Ezt Howardnak kellene elmondanod.

Willy

(felbátorodva) Ne félj, majd holnap odamondogatok neki! Sajt van itthon?

Linda

Kenek egy szendvicset.

Willy

Nem, feküdj csak le. Iszom egy kis tejet. Mindjárt jövök. A fiúk?

Linda

Már alszanak. Happy és Biff ma estére közös randevút szerveztek.

Willy

(érdeklődve) Igazán?

Linda

Jó volt nézni őket: együtt borotválkoztak, szép sorban, a fürdőszobatükör előtt. És együtt is mentek el… Nem érzed? Kölnitől szagos a ház.

Willy

Gondold csak meg. Egy élet munkája, amíg kifizeted a házat. S amikor végre a tiéd, nincs, aki lakjon benne.

Linda

Régi dolog, drágám, hogy az élet rossz befektetés.

Willy

Azért akadnak néhányan, akik viszik valamire. Biff nem morgott, miután elmentem?

Linda

Még le se szállt a vonatról, te már nekitámadtál. Miért vagy olyan türelmetlen vele?

Willy

Hol a pokolban voltam én türelmetlen? Csak megkérdeztem, mennyi pénzt hozott össze. Ez csak nem sértés?

Linda

Drágám, hogyan is hozhatott volna pénzt?

Willy

(nyugtalanul, aggódva) Olyan rejtélyes lett ez a fiú. Örökké rosszkedvű. Nem mesélt valamit a dolgairól, miután elmentem?

Linda

Nagyon levert volt, Willy. Imád téged, ezt jól tudod. Egyszer majdcsak magára talál, s akkor könnyebb lesz mindkettőtöknek – nem fogtok veszekedni többé.

Willy

Magára talál! Egy farmon! Hát élet az? Cselédsorban? Amíg fiatal volt, gondoltam, hadd nézzen körül a világban, nem árt, ha mindenféle munkába belekóstol. De ennek már tíz éve, s még heti harmincöt dollárt se keresett soha.

Linda

Egyszer csak magára talál.

Willy

Szégyen, ha valaki harmincnégy éves korában is csak keresi magát.

Linda

Pszt.

Willy

A kutya teremtésit, az a baja, hogy lusta.

Linda

Willy, kérlek.

Willy

A világ lustája ez a Biff!

Linda

Fel ne verd a fiúkat! Egyél valamit. No, menj már.

Willy

Vajon miért jött haza? Kíváncsi vagyok, ugyan mi szél hozta haza?

Linda

Nem tudom. Talán a magány. Nagyon elhagyatott lehetett.

Willy

Biff Loman nagyon elhagyatott. A világ legnagyobb országában egy ép, erős, egészséges férfi elhagyatottnak érzi magát! S méghozzá milyen nagyszerű munkaerő! Mert ezt meg kell hagyni, Biff igazán nem lusta.

Linda

Sose volt az.

Willy

(csupa részvéttel, de határozottan) No, majd én beszélek a fejével holnap reggel. Beszerzem valahová ügynöknek. Ott végre megmutathatja, mit tud. Emlékszel, hogy körülrajongták az iskolában? A mosolyától felragyogott a többiek arca is. S ha végigment az utcán… (elmerül az emlékeiben)

Linda

(megpróbálja visszahozni az álomvilágból) Willy drágám, ma megint más sajtot vettem. Amerikai krémsajtot.

Willy

Miért amerikait, amikor én a svájcit szeretem?

Linda

Gondoltam, egy kis változatosság…

Willy

Nem szeretem a változatosságot! A svájci sajtot megszoktam. Itt már mindenki az én bosszantásomra szövetkezett!

Linda

(nevetéssel próbálja elütni a dolgot) Meglepetésnek szántam.

Willy

Az isten szerelmére, miért nem nyitod ki az ablakot, drágám?

Linda

(határtalan türelemmel) Minden ablak nyitva van.

Willy

Jól bepréseltek ide minket. Körös-körül ez az irdatlan kőtömeg!

Linda

A szomszéd telket is meg kellett volna vennünk.

Willy

S még az utca is: zsúfolásig kocsikkal. Egy szusszantásnyi friss levegő nincs a környéken. Az udvaron már a fű se nő ki, nemhogy zöldség teremjen! Be kellene tiltani a bérházakat. Emlékszel még arra a gyönyörű két szilfára odalent? Amikor Biff-fel hintát függesztettünk rájuk?

Linda

Mintha nem is a város közepén éltünk volna!

Willy

Börtönbe kellene csukatni a háztulajdonost, amiért kivágatta őket. Letarolták az egész környéket. (emlékeibe merül) Egyre többet gondolok a régi szép időkre, Linda. Ilyenkor már virágzott az orgona meg az akác, nyílott a pünkösdi rózsa meg a nárcisz. Micsoda illat volt ebben a szobában.

Linda

Persze valahol az embereknek is lakniuk kell.

Willy

Manapság egyre több az ember.

Linda

Miért lennének ma többen, mint…

Willy

Manapság egyre többen lesznek. Ettől megy tönkre az ország. Szaporodnak, mint a nyulak. Őrjítő a verseny. Micsoda bűz árad abból a bérházból, meg a szemköztiből is… szagolhatjuk napestig. Milyen az a krémsajt?

(Willy utolsó mondatánál Biff és Happy felül az ágyban. Hallgatóznak.)

Linda

Kóstold meg végre. És ne izgasd magad.

Willy

(Lindához fordul, bűntudattal) Ne aggódj miattam, szívem. Fölösleges.

Biff

Veszekednek?

Happy

Csitt! Hallgass.

Linda

Te mindenkinél többet bírsz – nem kell érted aggódnom, Willy.

Willy

Mert van kire támaszkodnom, Linda. Terád.

Linda

Azért egy kis kikapcsolódás neked se ártana. Néha a bolhát is elefántnak nézed.

Willy

Jó, jó, nem huzakodom többé Biff-fel. Ha visszakívánkozik Texasba – hadd menjen.

Linda

Egyenesbe jön előbb-utóbb.

Willy

Egészen biztos. Vannak, akik csak későn indulnak el a siker útján – lásd Edison, vagy például Goodrich, a gumikirály, aki a tetejébe süket is volt. (elindul az ajtó felé) A fejemet teszem rá, hogy egyszer még sikerül valami a fiúnak.

Linda

Vasárnap, ha szép idő lesz, kikocsizunk. Lehajtjuk a szélvédőt, nagy uzsonnázást csapunk…

Willy

Ezeken az új kocsikon már nem lehet lehajtani a szélvédőt.

Linda

De hiszen épp most mesélted…

Willy

Én? Nem, nem hajtottam le… (elhallgat) Milyen furcsa! Milyen különös… (rémülten és meglepetten harapja el a szót, hogy a furulya újra megszólal a távolból)

Linda

Miről beszélsz, drágám?

Willy

Nem is értem!

Linda

Mit, kedvesem?

Willy

Én a Chevyről beszéltem. (rövid szünet) Ezerkilencszázhuszonnyolcról… amikor a piros Chevyvel jártam. (elharapja a szót) Milyen furcsa! Esküdni mertem volna rá, hogy én ma is abban a Chevrolet-ben ültem.

Linda

Ez előfordul. Valami biztos eszedbe juttatta.

Willy

Furcsa, furcsa. Cc! Emlékszel még arra az időre? Biff úgy kifényesítette a kocsit, hogy az autókereskedő el se akarta hinni: százhúszezer kilométer van benne! (a fejét csóválja) Hej! (Lindához) Aludj csak, rögtön jövök! (kimegy a hálószobából)

Happy

(Biffhez) Jézusom, az öreg már megint összetörte a kocsit.

Linda

(Willy után kiált) Vigyázz a lépcsőn, drágám! A sajt a középső polcon van!

(Linda megfordul, az ágyhoz lép, felemeli a férje kabátját, s ő is kimegy a hálószobából.)

(A fiúk szobája kivilágosodik. Willy, akit nem látunk, dünnyög magában: „százhúszezer kilométer”, s ezen nevet is. Biff felkel az ágyából, néhány lépést tesz lefelé, majd hallgatózva megáll. Két évvel idősebb, mint az öccse: jó növésű fiú, de most megviseltnek látszik, s nem is olyan magabiztos, mint Happy. Kevesebbet ért el nála, az álmai viszont erősebbek, bár nehezebben megvalósíthatók.)

(Happy magas, pompás alakú fiú. A szexualitás szinte látható szín rajta, vagy határozott illat, melyet az asszonyok mindig felfedeznek. Ő is magányosan él, akárcsak a bátyja, de más okból. Sohasem ismert be semmiféle vereséget: ezért belül sokkal zavartabb, ha kifelé boldogabbnak látszik is.)

Happy

(kiszáll az ágyból) Ha ez így megy tovább, előbb-utóbb bevonják a jogosítványát. Komolyan aggódom miatta.

Biff

Rosszul lát már.

Happy

Nem, én utaztam vele. Remekül lát. Csak nem tud odafigyelni. Múlt héten a városban jártunk. A zöld lámpánál megállt, és a pirosnál indított. (nevet)

Biff

Lehet, hogy színvak.

Happy

Apa? Sólyomszeme van, a szakmában a legjobban ért a színekhez. Köztudomású.

Biff

(leül az ágya szélére) Visszafekszem, alszom.

Happy

Nem haragszol már az öregre, ugye, Biff?

Biff

Volt valami igaz is abban, amit mondott.

Willy

(alattuk az ebédlőben) Úgy bizony, uram, százhúszezer kilométer… épp százhúszezer…

Biff

Rágyújtottál?

Happy

(odanyújt egy doboz cigarettát) Akarsz te is?

Biff

(elveszi) Ha a füstjét megérzem, már nem tudok elaludni.

Willy

Ahogy kifényesítette, mintha vadonatúj lenne.

Happy

(mély érzéssel) Fura érzés, Biff. Újra együtt alszunk, a jó öreg ágyainkban. (gyengéden megsimogatja az ágyát) Mennyit fecsegtünk itt! A fél életünket elfecsegtük.

Biff

Hja, álmok meg tervezgetések.

Happy

(mély, férfias nevetéssel) Legalább ötszáz nő szerette volna tudni, mit mondanak róluk ebben a szobában.

(Halkan összenevetnek.)

Biff

Emlékszel arra a kövér Betsyre – hogy is hívták, na, a vezetéknevét már elfelejtettem –, ott laktak a Bushwick sugárúton?

Happy

(fésülködik) A farkaskutyával?

Biff

Az. Én engedtem át, emlékszel?

Happy

Igen, nekem ő volt az első, azt hiszem legalábbis. Micsoda disznóságok folytak ott! (nevetnek, már-már kegyetlenül) Neked köszönhetek mindent, amit csak tudok a nőkről. S ezt sose felejtem el.

Biff

Azt viszont biztos elfelejtetted, milyen félénken bántál velük, kivált a kislányokkal.

Happy

Még most is, Biff.

Biff

Ugyan, menj már.

Happy

Csak nem mutatom, annyi az egész. De ahogy én felbátorodtam, úgy nőtt benned a félszegség. Mi történt veled, Biff? Hová lett a régi jókedv, a nagy önbizalom? (Biff térdére csap; Biff feláll, s nyugtalanul járkál fel s alá a szobában) Valami bánt?

Biff

Miért gúnyolódik velem folyton az öreg?

Happy

Esze ágában sincs, csak éppen… … …

Utószó

Kevés maradandóbb témája van a drámairodalomnak, mint az élethazugságokkal való szembesülés. Noha az élethazugságok személyesek, azok nemcsak egyetlen ember, de az egész környezet életét is megmérgezik: ezért szinte kiáltanak a dráma műfajáért.

Az ügynök halála az ókori sorstragédiák analitikus módján mutatja be egy hétköznapi ember összeomlását; sőt a tragédia egyik oka éppen az, hogy a főszereplő képtelen szembenézni saját hétköznapiságával. Willy Loman, az egész életét ügynökként, vagyis utazó kereskedőként ledolgozó kisember két fiút nevel feleségével, Lindával. A dráma jelen idejében a fiúk már felnőttek, bár bizonyos szempontból éppúgy nem tudták elkezdeni a felnőtt életüket, ahogy az apjuk is megrekedt valamiféle átmeneti kamaszkorban. Happy, a fiatalabb fiú otthon él, és nők után futkos, Biff pedig állásról állásra hánykolódik idegen városokban. A cselekmény Biff hazaérkezésétől Willy öngyilkosságáig tart: a kettő közötti időben pedig a konfliktusos jelenen túl feltárul a múlt, és mindaz, ami idáig vezetett. Paradox módon a család legzűrösebb tagja, Biff az, aki képes szembenézni a valósággal, és az ő drámai összeomlása sejteti egyedül, hogy kellő önismerettel képes lehet az újrakezdésre. A család többi tagja saját élethazugságai foglyává válik, és a dráma valódi kérdése, hogy szembesíteni kell-e (és lehet-e egyáltalán) valakit a saját tévedéseivel.

Noha a mű általános emberi drámákat mutat be, elválaszthatatlan a kortól is, amelyben született, és a kortól, amelyről szól. Lomannek nem csupán a foglalkozása ügynök, de az egész család és környezete életét áthatja a kapitalista versenyszellem. Ahogy Linda fogalmaz: „Régi dolog, drágám, hogy az élet rossz befektetés.” Willy egész életében ügynökösködik, kiszolgáltatva a hétről hétre változó piaci körülményeknek, de a profitnál is fontosabb számára a szintén tőzsdei logikával mérhető népszerűség és közkedveltség – épp azok a dolgok, amelyekből egyre kevésbé részesül. A visszaemlékezésekből felsejlik, hogy a fiúk nevelését is áthatotta a piaci logika alapján működő versengés: a kiválóság hangsúlyozása, a (szó szerint) sporteredményszerű kiemelkedés hajszolása. Nincs forgatókönyvük azonban a hétköznapisághoz, a középszerűséghez. Így lesz a Loman család furcsa ellenpontja a szomszéd Charley és fia, Bernard, ahol a fiú éppen a Loman által kispolgárinak vélt normativitása és szabálykövetése révén lesz kapitalista szempontból is sikeres ember – szemben Happyvel és Biff-fel. Willy a valódi barátság felajánlása helyett ugyanakkor fantazmagóriákba menekül: meseszerűen meggazdagodó bátyja talán csak az álmaiban sikeres, de az ő mítosza el nem múló inspiráció és frusztráció is egyben. Az ügynök öngyilkossága (az életbiztosítási összeg örökül hagyásával) saját őrült logikájával ekképpen lesz megváltás: „jó üzlet”.

Noha a társadalmi berendezkedés a mű megírása, 1949 óta sokat változott, az amerikai kapitalizmus nem csak a kétpólusú világrend összeomlásával került mára közelebb hozzánk, Közép-Európához. Az ügynök halála első, legendás bemutatója 1959-ben volt a Nemzeti Színházban Timár József főszereplésével, Marton Endre rendezésében, és azóta is közkedvelt választás a magyar színpadokon is. Hosszú idővel a rendszerváltozás után, saját tapasztalatainkkal a zsebünkben azonban már mi sem gondolhatjuk, hogy a szabadpiaci kapitalizmus a személyes önmegvalósítás eszköze lehet. Az anyagi kiszolgáltatottság állandó nyomás, ám a kiszolgáltatottság nem csupán külső meghatározottság: saját mentális munkánk eredménye. Így Az ügynök halála egyszerre felhívás az empátiára és a szolidaritásra.

Turi Tímea

A Színház az egész
sorozatban megjelent kötetek:

Bertolt Brecht: Kurázsi mama és gyermekei
Fordította Nemes Nagy Ágnes, az utószót írta Turi Tímea

Anton Pavlovics Csehov: Három nővér
Fordította és az utószót írta Morcsányi Géza

Anton Pavlovics Csehov: Ivanov
Fordította és az utószót írta Spiró György

Anton Pavlovics Csehov: Meggyeskert
Fordította és az utószót írta Spiró György

Anton Pavlovics Csehov: Sirály
Fordította Morcsányi Géza, az utószót írta Turi Tímea

Anton Pavlovics Csehov: Ványa bácsi
Fordította Morcsányi Géza, az utószót írta Turi Tímea

Dante: Pokol
Fordította és a jegyzeteket írta Nádasdy Ádám

Friedrich Dürrenmatt: A fizikusok
Fordította és az utószót írta Ungvári Tamás

Friedrich Dürrenmatt: Az öreg hölgy látogatása
Fordította Kurdi Imre, az utószót írta Turi Tímea

Henrik Ibsen: Babaház
Fordította és az utószót írta Kúnos László

Henrik Ibsen: Peer Gynt
Fordította Kúnos László és Rakovszky Zsuzsa

Henrik Ibsen: A nép ellensége
Fordította és az utószót írta Kúnos László

Henrik Ibsen: A vadkacsa
Fordította és az utószót írta Kúnos László

Katona József: Bánk bán
Eredeti szöveg Nádasdy Ádám prózai fordításával

Madách Imre: Az ember tragédiája
Eredeti szöveg Nádasdy Ádám prózai fordításával

Arthur Miller: Az ügynök halála
Fordította Ungvári Tamás, az utószót írta Turi Tímea

Molière: Tartuffe
Fordította Vas István, az utószót írta Turi Tímea

Molnár Ferenc: Játék a kastélyban
Az utószót írta Szegő János

William Shakespeare: Hamlet
Fordította és az utószót írta Nádasdy Ádám

William Shakespeare: Lear király
Fordította és az utószót írta Nádasdy Ádám

William Shakespeare: II. Richárd
Fordította és az utószót írta Spiró György

William Shakespeare: Rómeó és Júlia
Fordította és az utószót írta Nádasdy Ádám

William Shakespeare: Szentivánéji álom
Fordította és az utószót írta Nádasdy Ádám

William Shakespeare: A vihar
Fordította és az utószót írta Nádasdy Ádám

Vörösmarty Mihály: Csongor és Tünde
Nádasdy Ádám magyarázó jegyzeteivel

Tartalom

Személyek

Első felvonás

Második felvonás

Rekviem

Utószó

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Kézirat-előkészítő Molnár Eszter Edina
Korrektor Tomka Eszter
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klára

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2025

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 144 588 6
ISSN 2498 7514

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL OFL