Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2023

SZEMÉLYEK

ELSŐ FELVONÁS

MÁSODIK FELVONÁS

HARMADIK FELVONÁS

MEGJEGYZÉS

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Molnár Ferenc

JÁTÉK A KASTÉLYBAN
ANEKDOTA HÁROM FELVONÁSBAN

BUDAÖRS, 2023

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-736-9 EPUB
ISBN 978-963-559-737-6 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2023

első kiadás: 1926

a borító A.L. Terni (1849 – 1920) festménye
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

SZEMÉLYEK

TURAI
GÁL
ÁDÁM
ANNIE
ALMÁDY
TITKÁR
LAKÁJ

Történik egy kastélyban, az olasz tengerparton

ELSŐ FELVONÁS

Díszes vendégszoba egy nagyon szép tengerparti kastélyban. Balról és jobbról ajtó. A színpad közepén garnitúra: kanapé, asztal, két karosszék. Hátul nagy ablak. Csillagos éjszaka. A színpadon sötétség van. Mikor a függöny felgördül, a baloldali bejáratajtó felől hangos férfibeszélgetés hallatszik. Nyílik a bejáratajtó és három szmokingos úr lép be a szobába. Az egyik rögtön felcsavarja a villanyt. Némán mennek a középre, ott az asztal köré állnak. Mind a három rágyújt. Aztán egyszerre ülnek le. Gál a baloldali, Turai a jobboldali karosszékbe. Ádám középütt, a kanapéra. Igen nagy, majdnem kínos szünet. Füstfelhők. Kényelmes terpeszkedés. Csend. Aztán:

GÁL.
Min gondolkozol olyan nagyon mélyen?

TURAI.
Azon gondolkozom, hogy tulajdonképpen milyen nehéz egy színdarabot elkezdeni. Mindjárt a darab legelején, mikor elkezdődik, bemutatni a főszereplőket.

ÁDÁM.
Az nehéz is lehet.

TURAI.
De még milyen nehéz. Elkezdődik az előadás. A nézőtér elcsendesedik. Színészek lépnek be a színpadra és kezdődik a kínlódás. Eltart egy örökkévalóságig, néha pláne egy egész negyedóráig, amíg a publikum megtudja, hogy melyik kicsoda és mit akar.

GÁL.
Érdekes a te agyvelőd. Egy pillanatra sem tudod elfelejteni a mesterségedet.

TURAI.
Azt nem is lehet.

GÁL.
Nem múlik el egy félóra, hogy ne beszélnél színházról, színészekről, darabokról. Más is van a világon.

TURAI.
Nincs más. Drámaíró vagyok és ez nagy átok. Már Alphonse Daudet megírta az emlékirataiban, hogy mikor az apja meghalt, arra gondolt, micsoda hatásos jelenet volna ez a színpadon.

GÁL.
Jó, azért ennyire mégsem lehet az ember rabszolgája a mesterségének.

TURAI.
Aki nem lehet ura, az rabszolgája. Középút nincs. Hidd el az nem tréfa: egy darabot jól elkezdeni! Ez egyike a legnehezebb színpadtechnikai problémáknak. Gyorsan mutatni be a figurákat. Vegyük például itt ezt a képet: mi hárman. Három szmokingos úr. Ha nem ennek a nagyúri kastélynak ebbe a szobájába lépnénk be, hanem egy színpadra, épp mikor egy darab kezdődik. Egy csomó érdektelen dolgot kellene összevissza beszélnünk, amíg kiderülne, hogy kik vagyunk. Hát nem volna sokkal egyszerűbb a dolgot úgy kezdeni, hogy előállunk és bemutatkozunk? Feláll. Jó estét. Mi hárman itt ebben a kastélyban vendégek vagyunk, most az ebédlőből jövünk, kitűnően vacsoráztunk, megittunk két üveg pezsgőt. Az én nevem Turai Sándor, színműíró vagyok, harminc éve írok darabokat, ebből élek. Pont. Most te.

GÁL
feláll. Nevem Gál, szintén színműíró vagyok, ugyancsak darabokat írok még pedig kivétel nélkül mindig ennek az itt jelenlevő úrnak a társaságában. Mi ketten híres darabíró-firma vagyunk. Minden jó bohózat és operettszöveg színlapján ez áll: írta Gál és Turai. Természetesen szintén ebből élek.

GÁL és TURAI
egyszerre. Ez a fiatal úr pedig...

ÁDÁM
feláll. Ez a fiatal úr pedig, engedelmükkel, Ádám Albert, huszonötéves, zeneszerző. Én írtam a zenét ennek a kedves két úrnak a legújabb operettjéhez. Ez az első színpadi munkám. Ez a két éltes angyal fedezett fel engem és most az ő segítségükkel szeretnék híres lenni. Ők hívattak meg ide ebbe a kastélyba is. A frakkomat és a szmokingomat ők csináltatták. Tudniillik egyelőre még szegény és ismeretlen vagyok. Egyébként: korán árvaságra jutottam és a nagymamám nevelt fel. A nagymamám már meghalt. Most egyedül vagyok a világban. Se nevem, se pénzem.

TURAI.
De fiatal vagy.

GÁL.
És tehetséges.

ÁDÁM.
És szerelmes vagyok a primadonnába.

TURAI.
Ezt már nem kellett volna mondanod, ezt már a publikum magától is kitalálta volna.

Mind a hárman leülnek.

TURAI.
Hát nem ez volna a legegyszerűbb, így kezdeni egy darabot?

GÁL.
Hiszen ha ezt lehetne, könnyű volna darabot írni.

TURAI.
Nem olyan nehéz az, hidd el. Nézd kérlek: az egész dolog...

GÁL.
Jó, jó, jó, csak ne kezdj megint színházról beszélni. Torkig vagyok vele. Majd holnap beszélünk, ha parancsolod.

TURAI.
Igazad van. Végre egy pár boldog, gondtalan óra. Ez a szép autóutazás! Olaszország! És Isten veled íróasztal, írógép, Isten veletek rosszillatú kulisszák, hamis színészek és igazi direktorok! Egész évben örülök ennek a pár hétnek, amelyet itt szoktam tölteni. Remek hely, nagyszerű házigazda, igazi barát és igazi úr, aki szabadjára engedi a vendégeit! Aztán szeretem ezt a finom, gazdag világot itt, amely annyira nélkülözhetetlen még a legrosszabb operettszövegben is. És ne felejtsük el a legnagyobbat, - uraim - készen van a munka! Készen van az új operett! És nyár van, és szép az éjszaka, és előttünk a kék tenger és remek volt a vacsora... órájára néz... és még nincs is nagyon késő. Két óra tíz perc. Egy szép nap. Érdemes megjegyezni.

GÁL.
Péntek.

TURAI.
Úgy van.

GÁL.
Bár ne volna úgy.

TURAI.
Püff! Kezdődik az önkínzás a babonával.

GÁL.
Kérlek, nem szabad pénteken érkezni.

ÁDÁM
boldogan ábrándozik a kanapén. Ugyan uraim... mindegy az... péntek, szombat, vasárnap, tavasz, nyár, ősz, tél. Minden szép! Lecsukja a szemét.

TURAI.
Nekem a kedd a rossz napom. Gálhoz. Például te kedden születtél.

GÁL.
Hát kérlek. Eddig már a következő pechjeink voltak a péntek miatt. Délben San Martinónál zuhogó eső és gumidefekt, emiatt: egy óra késés. Délután Fierónál kutyagázolás, megállás, népgyűlés, veszekedés és fizetés. Emiatt: ideérkezés este nyolc helyett tízkor. Péntek. Ki nincs itthon? A nagyszerű házigazda és az egész társaság, köztük az, aki miatt tulajdonképpen idejöttünk. Kiránduláson vannak. Péntek. Hol a primadonna, az ifjú és tehetséges, a legszebb, a legédesebb, ennek a kastélynak legfontosabb vendége? Velük van a kiránduláson. Visszajön estére? Nem. Mikor jön vissza? Nem tudja senki. Péntek.

TURAI.
Majd csak hazajön.

GÁL.
Ha most jön, már szombaton jön.

ÁDÁM
ábrándozva. Ah! Holnapig várni... hogy láthassam... Egy egész hosszú éjszaka...

GÁL.
Péntek.

TURAI.
Hát jó. Most jövök én. Péntek: ragyogó ebéd San Martinóban, felülmúlhatatlan espresso-kávé. Igaz: mialatt ebédeltünk, zápor. De a kávénál váratlanul napsütés, tehát pormentes országút és illatos levegő. Kutyagázolás, népgyűlés, igaz. De két szerencse: kutya életben maradt és minket nem vertek meg. Megérkezés a kastélyba későn, igaz, de megint szerencse: senki sincs itthon, a fáradt utasoknak nem kell kínos társalgást folytatniuk és mégis felséges paprikáscsirkét kapnak, messze a hazától, az olasz tenger partján. És a főszerencse, a legnagyobb: ez a szoba itt, ez a szoba itt az angyalé mellett, evvel az átjáróajtóval... Ádámhoz, erősen hangsúlyozva... evvel az átjáróajtóval... épp ez a szoba üres és hála régi barátságomnak a főkomornyikkal, számunkra kijelöltetik. Ez csak szerencse.

GÁL
Ádám felé. Az ő szerencséje.

TURAI.
Az ő szerencséje a mi szerencsénk is. Ha ők ketten boldogok, neki szebb melódiák jutnak eszébe és az angyal szebben énekli. A siker pedig közös. Mindenikünké. Nincs itthon? Annál szebb lesz a meglepetés: az angyal az éj folyamán mit sem sejtve hazaérkezik a kirándulásról, bemegy a szobácskájába, lenyugszik az ágyacskájába...

GÁL.
Mért kicsinyítesz, te bájos? Szép nagy szobája van és óriási ágya. Én ismerem ezt a helyet.

TURAI.
Mindegy. A fő, hogy hazajön, nem is sejti, hogy mi itt vagyunk és elhoztuk neki a kész operettet, - uraim! - a kész operettet, és hajlandók vagyunk neki ebből az operettből elénekelni azt a még nem világhírű, de biztosan világot hódító nagy valcert, a fővalcert, az égbe szárnyaló valcert, amelyet ez az ártatlan gyermek, szerelmes fiatal szívének minden lelkesedésével...

GÁL
közbevág. Elég! Még elbizakodik. Órájára néz. Mindjárt félhárom. Uraim! Van egy indítványom. Feküdjünk le. Holtfáradt vagyok. Énekeljünk holnap. Ha eddig nem jött, reggelig marad. Én ismerem ezt a házat. Reggel ötkor keltünk fel, négyszáz kilométer zúg a fejemben. Az ártatlan ifjú már alszik is.

ÁDÁM
félálmából felriad. Nem alszom. Minden szót hallok.

GÁL.
Hát mit mondtam?

ÁDÁM.
Reggel ötkor, négyszáz kilométer, valamit a fejeddel...

GÁL.
Na látod.

TURAI.
Én se bánom, ha a meglepetést reggelre halasztjuk. Majd a valcerrel ébresztjük fel.

ÁDÁM.
Csak addig meg ne tudja, hogy megjöttünk.

TURAI.
Te csak mindig bízzál bennem. Szigorúan meghagytam lent az öreg portásnak, hogy holnap reggelig a világon senkinek ne mondja meg, hogy megérkeztünk. Ádámhoz. A portás itt majdnem olyan nagy úr, mint a házigazda.

ÁDÁM
feláll. Akkor én megyek fürödni.

TURAI.
Nagyon szép logikus összefüggés. Mi köze a portásnak a fürdéshez?

ÁDÁM.
Gyűlölöm a logikát.

GÁL.
Most akarsz fürödni?

ÁDÁM.
Igen.

GÁL.
A tengerben?

ÁDÁM.
Nem, kádban. Így álmosan, fáradtan, reményteljesen, boldogan ülni a langyos vízben, lehunyt szemmel... nagyszerű! Megyek is.

TURAI.
Erigy fiam. Csak ami jól esik. A művészt, mikor alkot, ápolni kell Gálhoz. Ismerted a nagymamáját?

GÁL
Nem.

TURAI.
Ilyen kicsi volt. Mutatja. A legkisebb öregasszony, akit valaha életemben láttam. Ő az oka, hogy ez a fiú ilyen gyámoltalan gyerek maradt. Sohasem felejtem el, mikor először hozta fel hozzám, hogy bemutassa. Valósággal rám kiáltott! “Ez a gyerek egy zseni, azonnal hallgassa meg a szerzeményeit!”