Meghasonlások Hernádi Bence

2023

Underground Kiadó Kft.

www.undergroundkiado.hu

Minden jog fenntartva!

©Hernádi Bence, 2023

Korrektúra: Nagy Márton

Ajánlom Édesapámnak a hosszú évekre visszanyúló lelkes támogatásáért! Köszönet illeti!

Külön köszönet a borítóért Kékesy Tamásnak!

©Hernádi Bence, 2023

Minden jog fenntartva!

„Tudom, amit kell tudni, Herceg!

Tudom, mi rozsdás, mi ragyog.

Tudom, hogy egyszer eltemetnek.

Csak azt nem tudom: ki vagyok?”

François Villon: Kérdések kérdése

Edevis tükre Itt állok most én előtted, Tükröm tükröm mondd meg nékem, Mért menekülök előled,

S mért lehet mégis, hogy itt végzem?

Eléd állok, majd meglátom, Óriás alkat mellett szemem, Melyben jó́ messze ellátok, Emlékeim sorra veszem.

Tovább nézlek, gondolkodom, Ki lehet majd még belőled?

Én magadról gondoskodom,

De elmondhatom ezt felőled?

Idegennek nézlek most én,

Annyi váltás, nem ismerlek, Sajnálom, szomorú a tény,

Nem hat többé́ rád intelmem.

Tükröm tükröm kérlek szépen, Egy kérdésre válaszolnál?

Hogy lehetek ennyiféle,

S jelzőim közt mért barangolnál?

Annyi mindent szeretnék most,

Írni, olvasni, alkotni, Sőt mindenem lett egy-egy sport, Meg lány után ágaskodni.

Edevisnek tükre vagy te,

Mutatod legnagyobb vágyam, Ki vagyok én azt tudod-e?

…mért állsz mozdulatlanná váltan?

(2021.03.27.)

Meghasonlások ( Arany János: Őszikék) Ha Olvasó meglepődsz, mert Kötetcím „Meghasonlások”,

Tudd: benne ismerősre lelt Mind összes hasonmásom.

Egy hasonmás minden költő, Írásaik színezik

Az életet emberöltő

Óta, s másnak címezik.

Pedig minden vers sajátjuk, Ettől lesz mind egyedi,

Egy módon lelik haláluk,

Csak egy fontos: szeretik.

(2022.06.25.)

Az olívafa legendája ( Vajda János: A jávorfa regéje) Egyszer egy téli éjszakán

Egymagamban éjszakáztam.

Fáradt voltam, kissé részeg, Az italtól lettem merészebb, Gondolkodtam, elmélkedtem

Gyönyörű szép földiekről;

Meg nem szerzett ismeretről, Semmivé lett kultúrákról.

Puszta házakról, szobákról, Melynek ürességét immár

Feltöltötték, mint a villám.

Ezt látván az olívafa

Ágait rám boríthatja;

És dalolva fájdalmasan

Történetét szólta tisztán.

Fejemből ki nem verhetem!

Lássátok hát, elmondhatom

Szóról szóra dalolhatom:

„Egyszer volt itt egy kisváros, Nem szebb, de több a többinél; Mindnek fejét nyomta vánkos, Kik belakták ezt a tájat

Szebb nincs is bolygónk kerekén.

Dolgozgattak, csendben éltek, Egy nagy Istenben reméltek Pálmafáknak tengerében

Amfiteátrumot, s sok mást, Építették mi csak kortárs

Fejükben felötlött rögvest.

Papírpacni lett belőlük,

Elnyomta őket a sok nép,

Csak elfutottak előlük,

Nem harcoltak ők a bajban

De fürödtek tejbe-vajba,

Megbirkóztak a tudattal

Nem kezdenek a nyugattal.

Aztán mégis hódítások,

Új népek sokan lehettek

Tőlük jó példát vehettek

Elkéstek az ordítások.

Ez a hang győzelmük hangja!

Isten Ostora tekints ránk, Legyetek ti kunok, punok

Legyőztél, így most segíts hát, Annyi mártír, annyi földim Hullott, mert miénk e föld itt De gyertek csak, osztozhatunk…

Az alku oly szép és jó volt, Nem hatotta meg Attilát

Földdel egyenlővé tette.

Jöttek mások minden tájról

Idejöttek messze földről, Ország-világ harsogta, hogy El nem követjük e hibát!

Elmorzsolunk most egy imát.

Azt hittük kedves életünk

Neked Örök Atyaisten,

Most mégis tovább kérlelünk: Hisz jelenleg semmink sincsen Add az aratás szépségét

Kutainknak bő mélységét,

Melynek legeslegmélyébe,

Temetjük halottink Érted.

Gyarló ember, mit tehetnék, Mindent én sem oldhatok meg De ne legyél komor s ijedt!

Isten vagyok e világon; S mivel harcot nem szívlelem A békét most kihirdetem.

Imádták Őt és tisztelték!