Petőfi nyomában

Bács-Kiskun vármegyében

Írta: Hevesiné Meskó Ildikó

Szerkesztette és a fotókat készítette: Hevesi László Lóránd

A honlapot készítette és gondozza: Odler-Hevesi Ildikó Andrea

Látogassa meg honlapunkat!

https://petofi200.eu/

Budapest, 2023.

Minden jog fenntartva!

A kiadvány akár részben, akár egészben történő sokszorosítása, fénymásolása, elektronikus formában való jogosulatlan tárolása, illetve mindennemű egyéb felhasználása, terjesztése jogszabályokba ütközik, csak a szerző írásos engedélyével lehetséges.

ISBN 978-615-01-8913-0

Borítókép: Petőfi Sándor első köztéri szobra a szülőház udvarában

Előszó

A könyv Petőfi Sándor születésének 200. évfordulója alkalmából jelent meg ebook formájában. Elkészítésének ötletét a családi kötődés és gyökerek adták. Dédnagyapa, Nagyapa és Édesapa emlékének szeretnénk adózni e munkával. Dédnagyapa és Nagyapa, Meskó György a kiskőrösi evangélikus népiskola tanítója volt több mint 45 éven át. Emellett - az evangélikus gyülekezet kántoraként, karvezetőként, az önkéntes tűzoltó testület parancsnokaként - aktívan vett részt a város társadalmi és kulturális életében. Nagyapa és Édesapa, Dr. Meskó Sándor 1921-ben született Kiskőrösön. Bár munkahelye Budapesthez kötötte, szülővárosától soha nem szakadt el, Kiskőrös történetét, népe életét, néprajzát folyamatosan kutatta. Tudományos munkái közül kiemelkedő jelentőségű a szerkesztésében megjelent Kiskőrös helytörténeti monográfiája. A könyv 1989-ben a kecskeméti Petőfi Nyomdában készült, a város történetét, kulturális és természeti értékeit, néprajzi emlékeit tárja elénk tudományos igénnyel, külön fejezetet szentel Petőfi kultuszának szülővárosában.

Petőfi életében és költészetében a szülőföld kiemelkedő szerepet játszott, ezért célunk, hogy átfogó képet adjunk a Bács-Kiskun vármegyében található "Petőfi városok"-ról. Az olvasó megismerheti és gondolatban végigjárhatja Petőfi életútjának fontos állomásait.

A könyv első fejezetei a szülőföld vonatkozásában röviden ismertetik Petőfi életének költészetét meghatározó eseményeit, élményeit, érzelmi kapcsolatát a mezővárosi környezettel. A továbbiakban minden egyes helységről készült egy rövid leírást tartalmazó tájékoztató szöveg, majd Petőfi Sándor, valamint a Petrovics család és az egyes városok kapcsolatának ismertetése következik, végül az ott található Petőfi emlékhelyek bemutatására kerül sor sok-sok képpel és idézettel színesítve.

A könyv a petofi200.eu honlappal egészül ki, melynek segítségével az olvasó online kvízjáték formájában virtuális emléktúrán vehet részt és teheti próbára tudását.

Kellemes "kalandozást" kíván Petőfi nyomában a könyv írója és a honlap készítője:

Hevesiné Meskó Ildikó és Odler-Hevesi Ildikó Andrea

A szülőföld kiemelkedő szerepe Petőfi életében

"[...]Lenn az alföld tengersík vidékin / Ott vagyok honn, ott az én világom[...]"

Több, mint 850 költeményének körülbelül egyötödét írta ezen a vidéken, a legtöbbet (112-t) Szalkszentmártonban. Petőfi idejében a bemutatásra kerülő hét Duna-Tisza közi helység - Kiskőrös, Kiskunfélegyháza, Kecskemét, Szabadszállás, Dunavecse, Kunszentmiklós és Szalkszentmárton - népes mezőváros volt. Az itt eltöltött gyermek- és ifjúkori évek, a vidék kisvárosainak nyugalma, a pusztára való kilátogatások elementáris élményt jelentenek a költő számára, mélyen rögzülnek, könnyen felidézhetővé válnak, egész életét, sorsát, költészetét és hitvallását meghatározzák. Számos versében megjelennek e városok, az állat- és növényvilág, "a Dunától a Tiszáig nyúló róna képe", mely a szabadság tiszta gondolatát ébreszti fel benne, s a puszta, mely csakhamar a függetlenség jelképévé válik.

Az alföld

Mit nekem te zordon Kárpátoknak

Fenyvesekkel vadregényes tája!

Tán csodállak, ámde nem szeretlek,

S képzetem hegyvölgyedet nem járja.

Lenn az alföld tengersík vidékin

Ott vagyok honn, ott az én világom

Börtönéből szabadúlt sas lelkem,

Ha a rónák végtelenjét látom.

Felröpűlök ekkor gondolatban

Túl a földön felhők közelébe,

S mosolyogva néz rám a Dunától

A Tiszáig nyúló róna képe.

[...]

16 éves koráig volt kiskunsági lakos. 1844-ben Pesten telepedett le, de szülei révén még gyakran tartózkodott ott. Már első, pályakezdő verseskötete - Versek. 1842-1844 - bizonyítja, hogy érzelmi kapcsolata a Duna-Tisza közi tájjal tovább él. A mű 1844. november 10-én jelent meg Pesten, s egyértelműen az Alföld poétájaként, a nép költőjeként ismerheti meg az olvasóközönség. Nyitóverse a Hazámban, és mintegy hitvallásként zárul Az alföld című, már idézett versével, mellyel egyben kifejezi ragaszkodását az Alföldhöz, ahhoz a természetes közeghez, amelyben nevelkedett.

[1]

Az alföld című versének első megjelenése

(Honderű, 1844. október 5.)

Nem sokkal később, 1845-ben, felvidéki útja során így idézte meg szülőföldjét, az Alföldet: "...megeresztém képzetem szárnyait és leröpitém lelkemet szülőföldem rónáira, hol az emberméltóság a legalacsonyabb kunyhóban is magasan tartja büszke fejét."[2]

A későbbiekben gyönyörű tájversei születtek még Pesten, így a Kis-kunság című költeménye 1848 júniusában, a képviselőválasztási kudarca előtt.

Hova szívem, lelkem

Mindig, mindenhonnan vissza-visszavágyott,

Ujra láttam végre születésem földét,

A szép Kiskunságot!

Bejártam a rónát,

Melyet átölel a Tisza-Duna karja,

S ölében, mint kedves mosolygó gyermekét,

Az anya, úgy tartja.

Itt vagyok megint a

Nagyvárosi élet örökös zajában,

Oh de képzeletem most is odalenn az

Alföld rónáján van;

Testi szemeimet

Behunyom, és lelkem szemeivel nézek,

S előttem lebegnek szépen gyönyörűn az

Alföldi vidékek.

[...]

Az 1848-as képviselőválasztáson szülőföldjén, Szabadszálláson lépett fel képviselőjelöltnek. Bár az itt elszenvedett bukása mélyen elkeserítette, ekkor született meg hihetetlenül gyorsan Az apostol című verses elbeszélése, életművének meghatározó "költői elbeszélése", mely ars poeticaként is értelmezhető, a főhős és a költő addigi életútjának, jellemének hasonlósága által. E művéből kiderül az is, hogyan dolgozta fel elszenvedett kudarcát: az általa annyira szeretett, megtévesztett népnek megbocsátott Az apostol főhőse, Szilveszter szavaival:

[...]

Egy pillanatra meg volt lelke törve,

Kétségbeejtő eszmék ültenek

Megnehezűlt fejére,

Mint a holttestre a hollósereg.

"Ez hát a nép!" kiálta föl,

"Ez hát a nép, amelyet én imádok,

Amelyért élek s halni akarok!

Ilyen volt ezredév előtt...

De semmi, semmi, ezredév után

Majd nem lesz ilyen; még most gyermek ő, kit

El lehet könnyen bolondítani,

Majd meg fog érni, férfi lesz belőle,

S éppen mert gyermek, gyámolítni kell.

Nincs mit csodálni, ősidőktül óta

Azon valának papok és királyok,

E földi istenek,

Hogy vakságban tartsák a népet,

Mert ők uralkodni akarnak,

S uralkodni csak vakokon lehet.

Szegény, szegény nép, mint sajnálom őt,

S ha eddig küzdtem érte, ezután

Kettős erővel fogok küzdeni!"

[...]

(Részlet a 13. énekből)

Petőfi gyermek- és ifjúkora

Születése és gyermekkora

"Itt születtem én ezen a tájon, / Az alföldi szép nagy rónaságon, [...]"

Petőfi Sándor édesapja, Petrovics István felvidéki szlovák családból való, ahogyan édesanyja Hrúz Mária is. Apja ugyanakkor magyarnak vallotta magát, ahogyan Ferenczi Zoltán könyvéből kiderül "mindig magyarosan, kurta zsinóros dolmányban járt. Általában is magyarságára sokat tartott s nem szerette, ha tót eredetét emlegették. Egyszer össze is verekedett ezért. Magyarul egészen jól, alföldiesen beszélt."[3]

Nagyszülei Aszódon éltek. Édesapja és édesanyja 1818-ban itt tartották esküvőjüket, mindketten az evangélikus egyházhoz tartoztak. Esküvőjük után Aszódról Szabadszállásra mentek, apja mészárszéket bérelt ki. Innen 1821-ben költöztek Kiskőrösre, ahol az Uradalmi Vendégfogadó egyik helyiségében nyitott mészárszéket apja. Ebben a városban született öt évi házasság után, 1822. december 31-éről 1823. január elsejére virradó éjszakán a szülők első gyermekeként Petőfi Sándor. Aznap meg is keresztelték az itteni evangélikus templomban.

1824 őszén a család elköltözött Kiskőrösről Kiskunfélegyházára. Petőfi Sándor ekkor huszonkét hónapos volt. Az elkövetkező években egyre jobb anyagi körülmények között éltek. A családfő a kiskunfélegyházi úgynevezett "Hattyúházban" városi kocsmát és mészárszéket tartott fenn. Emellett üzemeltetett egy mészászéket Szabadszálláson is, több ingatlan tulajdonosa volt, bérelt földeken gazdálkodott. Petőfi gyermekéveit életének hatodik esztendejéig Kiskunfélegyházán töltötte. A gólya című verse itt szerzett gyermekkori élményeit rögzíti, valamint kifejezi a kiskunsági táj iránti rajongását:

[...]

Nekem valamennyi között legkedvesebb

Madaram a gólya,

Édes szülőföldem, a drága szép alföld

Hűséges lakója.

Tán ezért szeretem annyira, mert vele

Együtt növekedtem;

Még mikor bölcsőmben sírtam, ő már akkor

Kerepölt fölöttem.

Vele töltöttem a gyermekesztendőket.

Komoly fiú valék.

Míg társim a hazatérő tehéncsordát

Estenként kergeték:

Én udvarunkon a nádkúp oldalánál

Húztam meg magamat,

S némán szemléltem a szárnyokat-próbáló

Kis gólyafiakat.

[...]

Apja szívesen költött fia taníttatására. 1828 elején járt először elemibe Kiskunfélegyházán. Ezután két és fél évig Kecskeméten tanult az evangélikus iskolában. 1831 őszén Sárszentlőrincen, az evangélikus algimnáziumban folytatta tanulmányait. Ezután az 1833–1834. iskolai évre az evangélikusok pesti gimnáziumába került, majd a következő évet szintén Pesten töltötte, a piaristák gimnáziumában. Ekkor fordult érdeklődése a színészet felé. Vakációzni szülőföldjére, Kiskunfélegyházára vagy Kiskörösre járt rokonaihoz. 1835-ben apja beíratta az aszódi algimnáziumba. Itt kivételes tehetségű, szorgalmas tanulónak bizonyult. Jól megtanult latinul és németül, választékos stílusa annyira kitűnt, hogy 1838 nyarán, az évvégi búcsúzó vers megírásával őt bízta meg tanára. A vers fennmaradt, mint legkorábbi ismert költeménye, címe: Búcsúzás.

[...]

Drága tanító úr, ki fáradhatatlan iparral

A tudományokban jártassá tenni akartál

Bennünk', vedd végső együttlétünkben ezen pár

Búcsúszót, mert elválunk sok időre tetőled!

[...]