Papp Barbara – Sipos Balázs

Modern, diplomás nő
a Horthy-korban

– részlet –

A kiadvány megjelenését támogatta:
Nemzeti Kulturális Alap

Magyar Tudományos Akadémia

Politikatörténeti Alapítvány

A kötet kéziratának elkészítéséhez köszönjük Magyaryné Techert Margit rokonságának szíves segítségét; továbbá az NKFIH PD_2016. 121103. sz. projekt támogatását (Papp Barbara posztdoktori ösztöndíja).

Az elektronikus verzió megjelenését a Magyar Kultúráért Alapítvány támogatta

© Papp Barbara, 2017
© Sipos Balázs, 2017

Elektronikus kiadás, 2022
ISBN 978 963 338 487 9

Napvilág Kiadó, Budapest
www.napvilagkiado.eu

Minden jog fenntartva. Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Tartalom

Előszó

I. A nőtörténet korszakai a 19–20. századi Magyarországon

A két háború közötti időszak: a feminizmus apálya, vagy új kihívások és alkalmazkodás?

A magyarországi nőtörténet korszakolása

Normatív megközelítés

Nem normatív megközelítés

Az első világháború utáni helyzet ambivalenciája

II. Az első világháború hatásai

Az emancipáció kezdete és a feminizmus „első hulláma”

A háborúból a békébe való átmenet kísérletei (1918–1922)

Antifeminista fordulat után az emancipáció folytatódik

III. A nőkérdés és a nő(iesség) ábrázolásai a Horthy-korban

A nő és a férfi képességei

A nőkérdés és a feminizmus lexikonokban

A nőkérdés szépirodalmi ábrázolásai: család, tanulás, fizetett munka és konfliktusok

Család és háztartás: a neobiedermeier ábrázolás

A dolgozó nő és a konfliktusok

Erotikus regények és a flapper/vamp alakja

IV. Nőoktatás, nőképzés

A középfokú nőoktatás szabályozása

A felsőfokú nőoktatás szabályozása

Nők az oktatásban

Nők a különböző iskolatípusokban17

Nők a középfokú iskolákban20

Érettségizők, pályaválasztók

Nők a felsőoktatásban

V. A diplomás dolgozó nők

A női munkavállalás általános tendenciái

Az elemzés nehézségei

„Szellemi munkás nők”, diplomás nők19

A diplomás nők helyzete

Területi különbségek

VI. A nők nyilvános aktivitásai

A nők politikai szerepvállalása

Női egyesületek

A Magyar Asszonyok Nemzeti Szövetsége (MANSZ)

Feministák Egyesülete

Egyetemet és Főiskolát Végzett Magyar Nők Egyesülete (EUMANE)

A női lapok mint a női cselekvés színterei

A progresszió lapjai: a Dolgozó Asszonyok Lapja és A Nő

Nemzet, anyaság, mai nők

Uj Idők: konzervatív női lap?

Az Uj Idők tanácsadó rovata

Magyar Uriasszonyok Lapja és tanácsadó rovata

Következtetések

VII. A Magyar női szemle

A Szemle nőképe

A történelmi-női idő

A hivatás kérdése

A családi és a magánélet ábrázolása

A Szemle és a művészet

A szociális munka kérdése

A Szemle a politikai életről

Összegzés

VIII. Egy diplomás nő dr. Magyary Zoltánné dr. Techert Margit élete

Indulás

Hivatás

Útkeresés

Az értelmiségi nő

Női képességek, női cselekvések, női sorsok (zárszó helyett)

Jegyzetek

I. a nőtörténet korszakai a 19–20. századi Magyarországon

II. Az első világháború hatásai

III. A nőkérdés és a nő(iesség) ábrázolásai a Horthy-korban

IV. Nőoktatás, nőképzés

V. A diplomás dolgozó nők

VI. A nők nyilvános aktivitásai

VII. A Magyar női szemle

VIII. Egy diplomás nő dr. Magyary Zoltánné dr. Techert Margit élete

Női képességek, női cselekvések, női sorsok

Források

Levéltári források

Hivatkozások jegyzéke

Táblázatok, ábrák jegyzéke

Képek forrásjegyzéke

Névmutató

Előszó

Ha a Horthy-korra gondolunk, jó eséllyel nem az jut eszünkbe, hogy a magyar társadalom milyen mértékben modernizálódott, hanem inkább olyan jelzők, mint a „neobarokk társadalom”, az „urambátyám” világ, a rang- és címkórság. Az időszakról szóló nőtörténeti munkák például jobbára azt hangsúlyozzák, hogy a 20. század első két évtizedében erősödő feminista mozgalom háttérbe szorult, és – részben emiatt, ám a nemzetközi tendenciákkal összhangban – a feminizmus első hullámát valamiféle apály követte: a nők jogai, a nőemancipáció szempontjából visszalépés történt. A társadalmi modernizáció lelassult, esetleg megtorpant.

Ebben a könyvben a modern nők helyzetét, a kor egyik fontos társadalmi kérdését más szemszögből közelítjük meg. Elsősorban azért, mert azokat a nőket állítjuk középpontba, akik sorsukat saját maguk irányították, akik a külső, politikai, gazdasági, kulturális nehézségek ellenére, a lehetőségeket kihasználva, cselekvő személyként tudtak fellépni. Példájuk megvilágítja, hogy a politikai intézmények nem határoztak meg minden cselekvési lehetőséget és alternatívát. E nők helyzetére tehát a politika mellett legalább annyira hatással voltak ők maguk, az, ahogyan alkalmazkodtak az új és új körülményekhez.

Ha ezekről a cselekvő nőkről és nehézségeikről beszélünk, akkor nem csupán arra kell gondolni, hogy ők le tudták győzni a női mivoltukból fakadó hátrányokat, hanem arra is, hogy esetükben egymásra rakódhattak a nemi, vallási és társadalmi hátrányok. A keresztény középosztálybeli férfihoz képest a nem keresztény és/vagy a középosztálybelinél alacsonyabb státuszú nő többszörös akadályokba ütközött (ez az úgynevezett interszekcionalitás, vagyis a hátrányok összekapcsolódásának, összeadódásának kérdése).

Idetartozik, hogy – természetesen – az állami intézmények gyakorlata nem volt egységes, és változott is a korszakban, ahogyan az időszak két meghatározó kultuszminiszterének, Klebelsberg Kunónak és Hóman Bálintnak a felfogása között is volt eltérés.

Ugyanígy evidens, hogy a társadalom se volt egységes a férfi és a nő egyenjogúságának megítélésében. Másodsorban tehát azt hangsúlyozzuk, hogy a női egyenjogúság, vagy talán pontosabban: a modern nő eszméje egyre elfogadottabbá vált a két világháború közötti Magyarországon. Maradtak természetesen olyan társadalmi, kulturális csoportok, amelyek ellenezték, hogy a nő önálló, cselekvő egyén legyen vagy lehessen, ám ellenükre vagy tőlük teljesen függetlenül mégis egyre nagyobb arányban tekintették „normálisnak” (a nemi normákkal összeegyeztethetőnek) a modern nőt. Ezt mutatja többek között, hogy „konzervatív oldalon” is egyre többen tartották elfogadhatónak, természetesnek a modern nő (alkalmanként a bubifrizurás nő) megjelenését olyan színtereken és intézményekben, amelyekben korábban idegenként tekintettek rájuk. Ráadásul a feministák szerepét, akik 1919 előtt a nőemancipáció „motorjai” voltak (és akik mellett már ekkor ott voltak a nőemancipáció konzervatív hívei), a konzervatív világnézetű és egyenlőségpárti nők vették át. Ők – több-kevesebb sikerrel ugyan, de – konszolidálni próbálták az 1918 előtti és 1918. őszi, 1919. őszi eredményeket (és próbálták mérsékelni azokat a veszteségeket, amelyek a nőket érték 1920-tól). A nők továbbtanuláshoz való joga és politikában való részvételének joga volt ez a fontos eredmény, amelynek elérésében a feministáknak döntő szerepük volt (és elsősorban e jogok csorbítása ellen kellett fellépni 1920 után).

A feministák és a nőemancipáció konzervatív hívei tehát 1919-re átformálták a társadalom egy részének a mentalitását. (Ebben a változásban persze szerepe volt a világháborúnak is, amely miatt a nőket „muszáj” volt mobilizálni. Ez az „átformálódási” tendencia – ha lassan is, de – folytatódott a Horthy-korban, amely folyamatban fontos szerep jutott a „modern nő”-t népszerűsítő populáris médiának.) Ha nagyobb perspektívából, hosszabb időtartamot áttekintve vizsgáljuk a nőemancipáció kérdését, akkor jól látszik a folytonosság. Némi túlzással még azt is mondhatni: a Horthy-korban nőtörténeti szempontból konszolidációs periódus következett, amelynek sajátossága, hogy a dualizmus korához képest előrelépés, az 1918/1919-es állapotokhoz képest visszalépés történt. Ezt a „kompromisszumot” próbálták elfogadtatni és védeni a modern nők és férfiak (legyenek akár konzervatívok, akár liberálisok, akár más világnézet hívei), és innen próbáltak előrelépni.

Kötetünkben ezt a folyamatot bontjuk ki részletesen, illetve árnyaljuk. Utóbbi indokolt is, hiszen nem arról van szó, hogy a nők a férfiakkal azonos jogokat szereztek. A fent említett konszolidáció ebben az esetben nem egyensúlyi állapot volt, mivel az érintettek nem úgy látták: jogos igényeiket kielégítették, lehetőségeik biztosítva vannak. A nőket továbbra is hátrányos módon megkülönböztették. Így a konszolidáció inkább apró lépéseket jelentett, relatív győzelmeket és vereségeket, kis „hódításokat”. Ilyen kis győzelemre példa a piarista szerzetes, később államtitkár, országgyűlési képviselő, felsőházi tag Kornis Gyula „pálfordulása”. 1925-ben még tanulmányt publikált arról, hogy a női nem tulajdonságaival összeegyeztethetetlen az értelmiségi pálya, ám 1941-ben már meleg szavakkal támogatta Magyary Zoltánné Techert Margit egyetemi magántanári pályázatát.

A lassú társadalmi modernizálódás tehát az egyik nagy téma, amelyen belül a modern, diplomás nők helyzetét vizsgáljuk. A kötet címének is választott „modern, diplomás nő” meghatározás némi magyarázatot igényel. Első látásra önismétlésnek tűnhet, hiszen minden diplomás nő egyben modern nő is volt, példája az individualizálódásnak. Fordítva azonban koránt sincs így, mert nem minden modern nő volt diplomás. A diplomás nők tehát a modern nők nagyobb csoportjához tartoztak. Továbbá: a Horthy-korban a diplomás, azaz egyetemet, főiskolát végzett nőket a tanult nők nagyobb csoportjába is sorolták, és úgy vélték, hogy idetartoznak rajtuk kívül az érettségizett, nem diplomával, hanem valamilyen oklevéllel rendelkező nők is. Ők, ha fizetett munkát végeztek, a statisztikákban egyaránt a szellemi munkások között szerepeltek, és bizonyos helyzetekben (így például az úgynevezett szabadfoglalkozásúak között) nem is volt könnyű a munkavégzés tulajdonságai alapján különbséget tenni az egyetemi végzettséggel rendelkező és nem rendelkező szellemi munkás nők között. A másik nagyobb csoport tehát, amelyhez a diplomás nők tartoztak, a tanult és szellemi munkát végző nőké.

A diplomás nők csoportja ugyan könnyen azonosítható (a diploma miatt), de nem könnyű megragadni a fentebb említett társadalmi csoportokhoz fűződő kapcsolataiban. Éppen ezért munkánkban egyszerre igyekszünk bemutatni szorosan a diplomás nők helyzetét a Horthy-korban, illetve elhelyezni a tágabb társadalmi környezetben. Ez a törekvésünk határozza meg kötetünk felépítését. Először a magyarországi nőtörténet hosszabb távú, hosszabb időtartamú folyamatait próbáljuk meg felrajzolni. Ezt követően részletesen elemezzük a tanult nők és a női képességek korabeli ábrázolásait (annál is inkább, mert azok a felsőoktatásba való belépés szándékát is befolyásolhatták). A diplomás nőket az érettségizett leányokkal, a fizetett munkát végző nőket pedig a dolgozó nőkkel közösen mutatjuk be, az egyetemet és főiskolát végzett nők tevékenységét (egyesületét, lapját) pedig általában a tanult nők nyilvános aktivitásainak keretében értelmezzük. Ezek a kontextusok adnak igazán jelentést mindannak, amit a diplomás nők tettek vagy nem tettek.

Munkánk két kulcsfogalma a hibriditás és az ambivalencia. A Horthy-kor nőtörténeti szempontból igen ambivalens időszak volt. Ezt a periódust nem lehet fekete-fehér módon ábrázolni, hanem árnyaltan, az átmeneteket, átmeneti típusokat hangsúlyosan elemezve. Ezért is (illetve azért, mert a korszakban megnőtt a jelentőségük) fordítunk a szakirodalomban talán szokásosnál több figyelmet a konzervatív irányzatokra, amelyeknek modern és tradicionális oldalait egyaránt megmutatjuk. Ezt a „modern konzervatív” irányt szokás újabban „hibrid”-nek nevezni, amely a két „tiszta” felfogás, a feminista progresszív és az antifeminista konzervatív egyfajta keveredésének, kereszteződésének tekinthető. Ebből a meghatározásból kihallható egy ki nem mondott értékítélet, miszerint a „tiszta” felfogás a „normális” és szokásszerű, míg a „keveredés” nem az. Mi ezt vitatjuk. Munkánkban azonban az erről szóló vitát mellőzzük, és a hibriditást mint hasznos, a megértést segítő fogalmat használjuk majd.

Közös munkánk létrejöttében szerepet játszott, hogy Magyarország nőtörténete a sok kutatómunka ellenére jobbára feltáratlan. Hiányoznak a nagy, korszakokat összefoglaló, modern művek (csak egyes témákról készültek ilyenek), és ami fontosabb: az eddigi eredmények kevéssé épültek be a nemzeti történetírásba. Hiába kísérelték meg néhányan a 20. századi nőtörténet nagy elbeszélését (narratíváját) megformálni, az ilyen irányú törekvések dacára nem alakult ki nőtörténeti kánon. Egy-egy téma kapcsán hiányoznak a hivatkozási alapok, a közös tudás, amire elegendő lenne csak utalnunk. E „közös tudás” hiánya tulajdonképpen meglepő, ha az eddig elvégzett számos kutatásra gondolunk, például Nagyné Szegvári Katalin, Ladányi Andor, Vámos Éva, Palasik Mária, Pető Andrea, Gyáni Gábor, Acsády Judit, Szapor Judit, Kéri Katalin, Kádár Judit, Nagy Beáta, Sárai Szabó Katalin, Karády Viktor, Fábri Anna munkáira. Ugyanakkor mégsem az, hiszen tisztában vagyunk vele, hogy a nők története ma sem tartozik a történetírás fősodrához. Utóbbi az egyik oka a nőtörténet fehér foltjainak, annak tehát, hogy e téren alapkutatások hiányoznak. Emiatt bizonyos témák kapcsán mi is csupán a felmerülő kérdéseket említjük.

Célunk kettős: alaposabban tárgyalni a diplomás nők történetét, társadalmi, politikai, kulturális helyzetét a Horthy-korban, illetve bemutatni azt a társadalmi, politikai, kulturális környezetet, pontosabban: nőtörténeti kontextust, amely életüket, lehetőségeiket meghatározta. Általános képet is próbálunk adni a Horthy-korról, mégpedig nőtörténeti szempontból. Viszont vannak szép számmal olyan kérdések, amelyekkel nem foglalkozunk. Ilyen mondjuk a nem Magyarországon diplomázott nők helyzete, vagy a magyarországi nőszervezetek nemzetközi kapcsolatrendszere. Nem mutatunk tehát be minden olyan tényezőt, amely a diplomás nők helyzetét befolyásolta. Részletesebben tárgyaljuk az oktatás, a média dimenzióját, de nem érintjük például a szociálpolitikáét, a nyugdíjbiztosítás hatását a diplomás nőkre és döntéseikre. Foglalkozunk a diplomás/szellemi munkás nők cselekvési tereivel, így a női politizálással, bizonyos nőszervezetekkel és női szakmai szervezetekkel, női lapokkal, de közel sem az összessel. Csak érintjük az életmód és az urbanizáció kérdését. A tágabb kontextusok közül nem tárgyaljuk külön a vesztes világháború és Trianon hatását, de többször is előkerül mint a megértéshez szükséges és alapvető tényező. Nem tárgyaljuk külön a férfiideál és a pajtásházasság kérdését se, de utóbbi előkerül Techert Margit élete kapcsán, ahogy másutt (is) írunk a férfi-nő viszony változásáról – amely változás egyik fontos oka pontosan a szellemi egyenrangúság olyan bizonyítéka, mint a nők javuló iskolázottsága. Ezek az egyenetlenségek, hiányok lehetőségeinkkel, az egyes témák eltérő forrásadottságaival, szakirodalmi feldolgozottságával függenek össze.

Végezetül munkánk születéséről kell szólnunk. Mind a ketten viszonylag hosszabb (de eltérő) ideje foglalkozunk nőtörténettel. Mivel olvastuk egymás írásait, egy nőtörténeti konferencia szünetében arról kezdtünk beszélgetni, hogy közösen kellene könyvet írnunk a diplomás nők helyzetéről a Horthy-korban. E beszélgetés nyomán, korábbi munkáinkat is felhasználva, készült el ez a szöveg. Ennek első változatához a Politikatörténeti Intézetben rendezett vita résztvevői, Szívós Erika, Balázs Eszter, Zalai Katalin, Kaba Eszter, Varga Lajos, Ignácz Károly, Egry Gábor, Csunderlik Péter, valamint Fábri Anna fűzött észrevételeket, amelyeket ezúton is köszönünk, és próbáltunk mind megfogadni. Munkánk természetesen saját elgondolásainkat tükrözi.

I.

A nőtörténet korszakai
a 19–20. századi
Magyarországon

A nőtörténettel átfogó igénnyel foglalkozó munkák többnyire egyetértenek abban, hogy Európában a feminizmus első hulláma – amely a nők politikai, oktatási és munkavállalási jogainak kivívását célozta – a 19. század végén indult, és valamikor az első világháború körül/után ért véget. Éppen azért ért véget, mert az említett jogokat többé-kevésbé sikerült megszerezni, és ez a siker valamiféle átmeneti zavart, cél nélküli állapotot okozott, a feminista mozgalom meggyengülését eredményezte. Eme második korszakot a „feminizmus apályának” szokás hívni. Ezt követte az 1960-as években, jelentős mértékben Simon de Beauvoir 1949-es, „A második nem” című műve hatására és annak filozófiai programja által meghatározva, a feminizmus második hulláma.1

Leegyszerűsítve így néz ki a nyugati világ 20. századi nőtörténetének, olykor feminizmustörténetének bevett korszakolása. Ebbe a felosztásba a magyarországi nőtörténet könnyen beilleszthetőnek tűnik. A századforduló idején a feminista mozgalom itt is erős volt, és ha meg nem is változtatta a nőies, a nőiesség és a nőideál jelentését, de jelentősen módosította, még pontosabban több újféle nőtípust kínált fel mint választható lehetőséget. 1918 végén a nők egy része választójogot kapott, és minden egyetem minden szakja megnyílt előttük (nőhallgatók már 1896-tól megjelentek az egyetemeken, de nem tanulhattak mindent).

A két világháború közötti időszakban Magyarországon egy konzervatív autoriter politikai rendszer létezett: ekkor a nők 1918-ban garantált politikai és oktatási jogait korlátozták, és a feminista mozgalmat háttérbe szorították.

Normafa, az öreg bükk maradványa 1900-ban: a nők előtt a századfordulóig elzárták az egyetemeket, mert úgy vélték, hogy a férfiakhoz (az „emberekhez”) képest kiskorúak, szellemileg kevésbé fejlettek.

A két háború közötti időszak:
a feminizmus apálya, vagy új kihívások és alkalmazkodás?

Újabban többen is kísérletet tettek arra, hogy a nyugati világ nőtörténetének fent említett korszakolását átértékeljék. Maureen Moynagh és Nancy Forestell például úgy vélik, hogy önmagában a „hullám” fogalma, illetve annak használata is problematikus, mivel szerintük a kezdet és befejezés meghatározása sem egyértelmű. Úgy fogalmaznak: a feminista történészektől eltérően egyre több kutató látja fontosnak a folyamatosságot és az átalakulást, akik azt hangsúlyozzák, hogy „valójában még a leginkább megalapozott kronológia is figyelmen kívül hagyja bizonyos női csoportok folyamatos aktivitását”.2

Maria DiCenzo egyik 2015-ös előadásában úgy fogalmazott, hogy ha a két világháború közötti időszakot valamiféle „hanyatlásnak”, az „otthoni élethez való visszatérésként” írjuk le, vagy esetleg azt hangsúlyozzuk csak, hogy a nőmozgalom ekkor „nem működött”, akkor semmibe vesszük mindazt, amit a nők tettek. Figyelmen kívül hagyjuk azt a változást, hogy a korábbi időszak szüfrazsettkampányai, „akcionista mobilizálása” után egyfajta „konszenzusépítés” zajlott: a korábban, azaz a századfordulón még jelentős mértékben elutasított programok, követelések mögé próbáltak konszenzust építeni, támogatást szerezni. Maria DiCenzo úgy fogalmazott: „a két világháború között a feminista diskurzus pluralizálódott és diverzifikálódott. A háború után nem lett újra aktív a feminizmus; a háború új problémákat generált és bonyolultabbá tette a régieket. Nemzeti szinten a demobilizáció (a leszerelés) intenzívvé tette a munkaerő-piaci versenyt a nők és a férfiak között, és a munkavégzéssel kapcsolatos, valamint a jóléti témákról jelentős nyilvános vitákat eredményezett.”3

A két háború közötti időszak helyét Magyarország nőtörténetében is át kellene értékelni, hiszen ezt a periódust is jellemezték a nyilvános női aktivitások, amelyek részben új kihívásokra adott válaszok voltak, és jellemezte valamiféle konszenzusépítés. Ilyen kihívás volt például az első világháború mint az első totális háború utáni helyzet. Ez a háború visszavonhatatlanul módosította a férfi-nő viszonyt, a nők társadalmi helyét. Egyrészt átformálta az úgynevezett hátsófront (a hátország) társadalmi viszonyait, másrészt a háborúból a békébe való átmenet alatt és után sokakat foglalkoztatott ennek az új férfi-nő viszonynak a kérdése, illetve továbbélésének lehetősége. A szakirodalomban az 1914 és 1918 között évekre vonatkoztatva jelenik meg a nők mobilizálásának fogalma, míg a háború utáni idők folyamatait a demobilizálás vagy kontroll kifejezésekkel írják le. Előbbi a nők fokozódó aktivitását jelenti a hátsó fronton (a katonának állt férfiak pótlása a nyilvános térben, így a munkahelyeken is), utóbbi pedig azt a politikát, amely a nőket újra társadalmi, kulturális, gazdasági és politikai passzivitásra próbálta kényszeríteni. Ám létezik egy harmadik fogalom, a remobilizálás, amely azt a jelenséget írja le, ahogyan a nők háború alatti aktivitásukat a háború utáni helyzetben is fenn kívánták tartani (vagy tartották), csak más formában, a béke viszonyai között. A két világháború közötti Magyarországon is érvényesült a remobilizáció, hiszen a nők alkalmazkodtak az új problémákhoz, az új konszenzusokhoz, az új erőviszonyokhoz és az új szereplőkhöz – azaz ebben az időszakban nem beszélhetünk női passzivitásról. Az, hogy a különféle kormányok bizonyos szereplői, illetve részben egyes nem állami intézmények is erőltették a demobilizálást és a kontroll kiterjesztését, a nőszervezetek és az aktív nők részéről új taktikákat eredményezett. Az aktivitást és változást a legjobban akkor tudjuk megragadni, ha azt vizsgáljuk: miként formálták a szereplők a nőies, a nőiesség és az ideális nő(i) jelentését. Vajon a feminista mozgalom és eszme meggyengülése és a konzervatív autoriter rendszer megjelenése tényleg a tradicionális női szerepek, nőiességfelfogás és férfi-nő viszony megerősödését eredményezte?

A válasz érdekében mindenekelőtt a magyarországi nőtörténet periodizációjának kérdésére kell kitérni. A bevett politikatörténeti megközelítés helyett írásunkban egy kultúrtörténeti megközelítést használunk. Módszerként pedig az egyénekre is fókuszáló, individualista leírást választjuk a politikai szervezetekre koncentráló, institucionalista történetírás helyett.

Ez egyrészt azt jelenti, hogy a politika és a kultúra fogalmát közelítjük egymáshoz. Elfogadjuk azt a felfogást, miszerint a politikai viszonyok alapja a „mi” és az „ők” közötti megkülönböztetés: minél nagyobbnak tartják a résztvevők a különbséget (ami leginkább kulturális jellegű), vagy minél veszélyesebbnek a másikat, annál inkább politikai jellegű a viszonyuk.4 Az, hogy melyik csoport lesz „másik csoport” (vagy „külső csoport”), és hogy kik lesznek a „mi csoport” (vagy a „belső csoport) részei,5 leginkább kulturális konvenciók, szabályok alapján dől el, abban az értelemben, hogy csak kivételesen valódi veszély, fenyegetettség az alapja. Esetünkben a kérdés pontosan az volt, hogy lehet-e a modern nő a „mi csoport” része, vagy a veszélyes „másik” marad.

Másrészt azt hangsúlyozzuk, hogy az egyénnek az intézményi-társadalmi struktúrákhoz alkalmazkodva, de nem teljesen (azaz nem 100%-ig) azok által meghatározva van és volt lehetősége a cselekvésre (kivéve a szélsőséges helyzeteket). Ennek a kötetnek a szereplői (a diplomás nők) olyan lelki és szellemi képességekkel rendelkeztek, amelyek társadalmi, kulturális és szociálpszichológiai helyzetükben lehetővé tették, hogy elérjék, de legalább megközelítsék az általuk kiválasztott pozíciót.

A magyarországi nőtörténet korszakolása

A történetírásban a periodizáció kérdése központi jelentőségű, ugyanis segítségével, az önálló korszakok megtalálásával közelebb juthatunk a történeti folyamatok, események megértéséhez és magyarázatához is. A periodizáció ugyanakkor nehéz feladat: könnyen abba a hibába eshetünk például, hogy figyelmen kívül hagyva fontos változásokat vagy szempontokat rosszul rajzoljuk fel egy folyamat elejét és végét – vagy figyelmen kívül hagyjuk a folyamatosságot.

A nőtörténet szokásos korszakolása alapvetően politikatörténeti jellegű: egyrészt a fontos politikatörténeti eseményekhez kötődik, másrészt a női politizálás, ezen belül a feminista mozgalmak, szervezetek történetét követi. Ez utóbbival függ össze (vagy ezzel is összefügg), hogy a nőtörténetnek létezik egy normatívnak nevezhető irányzata, amely a nemek közötti egyenlőség kívánatos célja felől nézve és a feminista társadalomtudományi elméletek alapján írja le és értelmezi a nők (politika)történetét. Természetesen legitim felfogásról van szó, hiszen a társadalomtudományokban általában léteznek úgynevezett normatív elméletek. A médiatudományon belül erre jó példa az, amely a demokratikus politikai rendszer feltételeként tekint a médiára, a médiarendszerre, és többek között azt vizsgálja: milyennek kellene lennie a demokratikus újságírásnak.6

Az úgynevezett „előíró” megközelítésekre épülő munkák a feminizmus- vagy nőtörténetben termékenynek bizonyulhatnak. A továbbiakban egy ilyen írásból, Szapor Judit egyik munkájából7 kiindulva fejtjük ki a mi megközelítésünket. Azért ezt a módszert választottuk, mert előbbi alapja lehet egy nagy elbeszélésnek, amelynek alternatíváját szeretnénk nyújtani.

A mű érdekessége, hogy egyszerre hasonlít és tér el a szerző Pető Andreával közös és korábbi tanulmányától. Utóbbi ugyanis – noha szemléletében rokon a kiválasztott szöveggel – világosan megmutatja, hogy mi a viszonyítási alap, és rámutat más, a szerzőpárosétól eltérő történeti elbeszélések normativitására, társadalomfilozófiai előfeltevéseire.8 (Természetesen mi is különféle előfeltevésekkel dolgozunk. Módszertani szempontból annak számít az egyén cselekvőségének, cselekvőképességének a hangsúlyozása, illetve más szempontból a modernitás és a nőemancipáció összekapcsolása, amiről a „Nem normatív megközelítés” című fejezetben írunk részletesebben.)

Szapor Judit tanulmánya szerint a magyarországi nőtörténet klasszikus és tipikus korszakolása így fest:

1. Az első korszak a 18. század végétől 1867-ig, a kiegyezésig tartott. (Ez a feminista mozgalom szempontjából előtörténet.)

2. A következő korszak (1867–1896) a nőemancipáció intézményeinek (női egyletek, folyóiratok) megjelenésének kora, a nők kulturális jogai elérésének évei.

3. A „feminizmus első hullámának” időszaka 1896-ban indult, mert ettől kezdve a felsőoktatást részlegesen megnyitották a nők előtt. Ez a korszak 1918/1919-ig, az egyetemek teljes megnyitásáig és a választójog megadásáig tart.

4. A hanyatlás időszaka 1919 és 1945 között.

A fenti felosztás indokai a következők. Az 1896–1945 közötti magyar feministák saját teleologikus leírása szerint a női emancipációs követelések egymásra épülnek, és hierarchikusan a mind fontosabb felé tartanak. Ez a „fejlődés” tehát a kulturális és oktatási jogoktól indul, és a szakmai, munkavállalási jogokon keresztül a legfontosabb női jogig, a politikai jogokig tart.

Szapor Judit új szempontok alapján új javaslatot tesz a magyarországi „női politizálás”(!) korszakolására. Szerinte figyelembe kell venni a politikatörténeti „fordulópontokat” (1867, 1914 stb.), a „társadalomtörténeti trendeket” (ezek a modernizációban és a foglalkoztatásban jelentkeznek), az emancipációs, oktatási, politikai jogok változását, valamint a nők szervezett politizálásának „mérföldköveit”.

Nyilvánvaló, hogy a szokásos periodizációhoz képest komoly változást hozhatna, ha a korábbi, csak a női jogok változását és a feminista nőmozgalom helyzetét számba vevő leírás helyett egy differenciáltabb modellre térnénk át. Az új szempontok bevezetése mégsem eredményez radikális változást, mivel a négy időszak, amely Szapor szerint valamilyen egységet alkot, a következő:

1. a kezdetektől egészen 1896-ig,

2. 1896–1904 (utóbbi a Feministák Egyesületének alapítási éve),

3. 1904–1918,

4. 1919–1945.

Érdekes módon a szerző tanulmánya nagyobb részében eltér saját periodizációjától, és valójában a következő korszakolást követi:

1. a kezdetektől 1896-ig,

2. 1896-tól 1914-ig (ennek neve „A magyarországi feminizmus aranykora”),

3. 1914–1919,

4. 1919–1945 (az utolsó korszakot tárgyaló fejezet címe ez: „Nők a politikai életben a két világháború között”).

Mivel egyrészt van egy új, javasolt korszakolás (ezt tekintjük 2/a-nak), másrészt egy tanulmányban is használt periodizáció (ez a 2/b), ezt az utóbbi két megoldást egyszerre mutatjuk be.

Megjegyzendő, hogy a tanulmányban használt, de nem definiált „nőtörténet” és a „női politizálás története” nem ugyanazt jelenti, hiszen a nőtörténet tágabb kategória, mint a női politizálás története (ami viszont tágabb, mint a feminizmus története). Ugyanakkor Szapor hangsúlyozza, hogy a női politizálás történetének leírásához társadalomtörténeti szempontokat is figyelembe kell venni. Az is fontos, hogy társadalomtörténeti trendeket említ, ami egyrészt a hosszú időtartamú, strukturális változásokra utal, másrészt külön említi a modernizációt, ami a tisztán társadalomtörténeti szemponttól a kultúrtörténeti szempontok irányába történő elmozdulásra utal. Azaz ennek a kettőnek az említése a periodizáció politikatörténeti szempontjának a gyengítését ígéri. Emiatt az első (a szokásos) és a 2/a, 2/b korszakolás eltérhet egymástól.

A 2/a-ban feltűnő különbség a szokásos korszakoláshoz képest az a feltételezés, hogy a Feministák Egyesületének megalakulása, 1904 a magyarországi nőtörténet vagy „női politizálás” új korszakának kezdete. Érdekes viszont, hogy nem szerepel az ugyanebben az évben létrejött Magyarországi Nőegyesületek Szövetsége, amelynek vezetői közé tartozott például a női választójogot is kivívni akaró gróf Apponyi Albertné (egy miniszter felesége) és a keresztényszocialista Giesswein Sándor kanonok, 1905-től országgyűlési képviselő (utóbb a Feministák Egyesületének választmányi tagja). Ez a szervezet (amely az International Council of Women magyarországi osztályaként alakult meg) egyszerre volt konzervatív és a nőemancipáció híve, azaz a már említett hibriditás jellemezte.

A 2/b korszakolásban 1914–1918 önálló korszak, amit indokolnak a mind „látványosabb” nyilvános női aktivitások:

• A nők helyettesítik a férfiakat a munkahelyeken és az oktatásban (mindkettő sok új lehetőséget jelentett a nőknek).

• A fizetett munkavállalással összefüggésben a nők nagyobb számban jelennek meg a szakszervezeti, azaz a politikailag „öntudatos” dolgozók között (1913-ban kb. hatezer, 1918-ban 131 ezer női szakszervezeti tag volt Magyarországon).9

• Felélénkült a választójogi mozgalom, és amikor a nők elérik a választójogot 1918 végén, bekapcsolódnak a pártpolitikába és a választási küzdelembe is.

Az összes eddig említett periodizációban közös, hogy a két háború közötti időszakot visszalépésnek tekinti, ami 1919-ben kezdődik, pontosabban 1919 augusztusában, az „ellenforradalom” pár hónapos regnálásával. Ezeket a hónapokat pedig az 1920-ban induló autoriter politikai rendszer előkészítéseként szokás értelmezni. Jellemzője a feministák emigrációba kényszerítése és perifériára szorítása, illetve a női jogok említett korlátozása (a női választójog korlátozása 1922-ben és 1938-ban, illetve 1920 őszén a továbbtanulás jogának korlátozása, amit egyféle „húzd meg, ereszd meg” politika, azaz a kizárás és az enyhítés váltogatása követett a felsőoktatásban).

Normatív megközelítés

E három periodizáció (1, 2/a, 2/b) olyan nőtörténeti leírásokat eredményez és feltételez, amelyekben a politizálás minden másnál magasabb rendű tevékenység, és azon belül is a legfontosabb a feminista mozgalom helyzete (különösen igaz ez a 2/a periodizációban). Ebből is következik, hogy a nőtörténetben és a női politizálás történetében a nők többsége passzív szereplőnek tűnik, akiket részben az önálló és megszemélyesített „hatalom”, részben a feminista mozgalom irányít. Másként fogalmazva meg ugyanezt: csak a feministák és a hatalom volt önálló cselekvő, a nők többsége vagy kettőjük valamelyikét követte, vagy passzív volt.10

Normatív megközelítésről beszélhetünk, ha az hierarchikus viszonyt állít fel a szereplők között (pl. a Feministák Egyesülete és a Magyarországi Nőegyesületek Szövetsége között), és a leírt cselekvések (kulturális, oktatási és politikai jogokért való küzdelem) között is.11 Ez adódik az elbeszélés teleologikusságából, amely legfőbb célnak az önálló női politizálás sikerét tartja. Szapor írásában ráadásul egyfajta számonkérő attitűddel konkrét „előírásokat”, normákat is felvet, amelyeket követniük kellett (volna) az egykori szereplőknek. A feministáknak például három dolgot vet a szemére.

1. A választójog elérése érdekében „hajlandónak mutatkoztak lepaktálni a konzervatívokkal”12 azért, hogy elérjék: a megfelelő műveltségű és vagyonú nők választhassanak (és ne minden nő).

Ez az állítás (a „lepaktálás” miatti felelősségre vonáson túl) azért érdekes, mert eszerint a feministák iskolázott középosztálybeliek voltak, akik elfogadhatónak találták a liberális demokrata párti Vázsonyi Vilmos (és nem annyira a konzervatívok) választójogi reformtervét, mivel az nekik, azaz az iskolázott középosztálybeli nőknek biztosította volna a választójogot. Azaz – szögezhetjük le – a Feministák Egyesülete nem állt „párt- és osztályérdekek” felett. (Erre később visszatérünk.)

Szapor Judit és Pető Andrea már említett közös tanulmányában ezt az eseményt nagyon hasonlóan értelmezik, ám ott, az árnyalt megfogalmazás, azaz a „mérce” meghatározása miatt másfajta normatív megközelítésről beszélhetünk (tudniillik felemlegetik, hogy a Feministák Egyesülete korábbi álláspontjához képest beszélhetünk opportunizmusról). Ez egyúttal azt is jelzi, hogy olykor a normatív nőtörténeti munkák között milyen elenyészőek a különbségek.13

2. A feministák továbbá azt a hibát is „elkövették”, hogy a választójogért folyó diskurzusban „nemzeti sajátosságokra apelláló szlogeneket” használtak, és arra hivatkoztak, hogy „a magyar történelem rendi hagyományaiba” illeszkedne a nők választójogának megadása. A „normasértés” ebben az esetben az, hogy „elfeledkeztek” róla: egy nemzetek feletti mozgalomhoz tartoznak, és nemzeti érveket használtak. Ráadásul ezt teljesen értelmetlenül tették (még mindig Szapor Judit gondolatmenetét követjük), hiszen 1919 után a konzervatív autoriter rendszerben mégis nemzetietlennek, nemzetellenesnek bélyegezték a feministákat.

A nemzeti értelmezési keret használatának kapcsán egy igen fontos módszertani kérdésről van szó. Itt az a feltételezés köszön vissza (tudniillik Szapor Judit így mutatja), miszerint a politikában mindenki azt mondja, amit gondol, és azt gondolja, amit mond, és érveit is inkább saját elveihez igazítja, mint környezete elvárásaihoz (másként fogalmazva: környezetére tekintet nélkül fejti ki véleményét). Ezzel szemben azt hangsúlyoznánk, hogy ebben a konkrét esetben is inkább arról van szó, hogy a feministák céljaik elérése érdekében olyan érveket használtak fel, amely érvek legitimnek számítottak a feminizmus ellenfelei szemében is. Mint köztudott, a feministákat és általában a női jogokért „harcolókat” a konzervatívok és a jobboldali radikálisok egyes csoportjai Európában mindenütt azzal vádolták, hogy nemzetietlenek. Ennek az volt az oka, hogy ha sikerült vagy sikerült volna erről meggyőzni a többséget, akkor a feministák kikerültek (vagy kikerültek volna) a legitim módon választható nézetek képviselői közül. Erre pedig egy logikus válasz adódott: a nemzeti hagyományok felhasználása a női jogokért folyó politikai vitákban. Amint Pető Andrea is hangsúlyozza, a női jogok csak akkor elfogadottak, sőt a politikában csak akkor láthatók az erre irányuló követelések, ha nemzeti értelmezési keretbe (frame) illesztik azokat.14 Összefoglalva: szerintünk nem a feministák nacionalista „fordulatáról” volt szó, amikor ők a nemzeti sajátosságokkal érveltek. Hanem vagy a nemzeti értelmezési keret használatáról legitimációs, taktikai okok miatt, vagy arról az egyszerű kulturális meghatározottságról, hogy ez a történet Magyarországon játszódott. Utóbbi szempontot különösen fontos szem előtt tartani akkor, amikor a soknemzetiségű Magyarország a trianoni békeszerződés következményeként megszűnik, és jelentős magyar kisebbségek kerülnek a szomszédos államokba.

3. A nőtörténet/női politizálás történetének normatív leírása szerint még egy olyan norma létezett, amelynek – a tárgyalt értelmezés szerint – a magyarországi feministák nem tudtak megfelelni. A normatív megközelítés szerint a Feministák Egyesülete a „párt- és osztályérdekek” felett állt (erről az első pontnál láttuk, hogy nem igaz), de az egyesület tagsága 1918/1919 fordulója után mégis pártokhoz csatlakozott (például néhányan létrehozták a Jászi-féle Polgári Radikális Párt nőcsoportját), azaz nem az „elvi női politizálást” választotta. Idézzük: az Egyesület vezetőségének törekvései ellenére „vezető gárdájuk és tagságuk elhagyta a süllyedő hajót, s a kommunistáktól a szerveződő ellenforradalmár pártokig a nyílt párt- és osztálypolitika mellett voksolt”.15

Itt újabb norma számonkérését érhetjük tetten. Azzal, hogy a választójog kivívása után a feministák „férfi” pártokhoz csatlakoztak, az a „probléma”, hogy a feministák rendszerszerű összefüggést láttak (az oktatástól kezdve a mindennapi munkamegosztásig bezárólag) a különféle területeken jelentkező női hátrányok között, a pártokban mégis elfogadták a másodrendű szerepet. Más módon fogalmazva: a nők másodrendűek a családon belül és azon kívül, és ezek a hátrányok egymásból következnek. Viszont ha ezek a hátrányok összefüggnek, akkor a férfipártokhoz való csatlakozás helytelen, hiszen az behódolás, és az egyenlőtlenség elfogadása egy fontos szférában, aminek az említett összefüggések miatt távolra ható következményei voltak vagy lehettek.

Ezzel kapcsolatban természetesen nem az a kérdés, hogy tényleg létezett-e ez az összefüggés a női hátrányok terén, hanem az: megértjük-e a történelmi folyamatokat, ha azok leírása során saját normáinkat kérjük számon a szereplőkön? Szerintünk részben pontosan azért nem tehetünk így, mert a női egyenlőtlenségek valóban összefüggnek. Ha pedig valaki az egyenlőtlenségeknek azt a rendszerét bárhol megbontotta, akkor politikai tevékenységet végzett. Ebből következően a női jótékonysági egyletek szervezése, a nők szellemi vagy akár szexuális egyenjogúságának hirdetése általában szólt a női egyenjogúságról, általában utalt arra. Tulajdonképpen behelyettesítésről van szó: ha a populáris kultúrában a női vagy férfi szerzők a nők szexuális egyenlőtlenségét tárgyalták, és a szexuális egyenlőséget propagálták, annak „nagypolitikai” tartalma és következménye is volt, hiszen önálló cselekvőként ábrázolták a nőt, akinek nem az az egyetlen célja, hogy katonákat szüljön egy következő háború számára. Ráadásul egy olyan korszakról van szó (a Horthy-korról), amelyben a női szépségideál, a családban betöltött női szerep, a reprodukció, vagy akár a nők dohányzása is politikai kérdés volt. Például azért, mert bizonyos korabeli jobboldali érvelés szerint az amerikai filmek hatására szépségideállá vált vékony nő nem szül eleget, azaz elhanyagolja hazafias kötelességét. Azaz veszélyessé válik a „mi csoportra”.

A nyilvános térben való szereplés (például jótékonykodás), erotikus regények írása ebben a korban ugyanúgy, de nem ugyanolyan politikai tevékenység, mint a törvényhozásban női képviselőként a női jogokért küzdeni, mivel mind a három eset azt bizonyítja, hogy a nő önálló cselekvő. Innen nézve a női aktivitások között nem állítható fel hierarchikus viszony, csak akkor, ha feltételezzük, hogy a nők részvétele az intézményes politikai életben és szervezett politizálásuk magasabb rendű tevékenység, mint a nők kulturális egyenlőségéért való küzdelem, ami egyúttal politikai kérdés is, hiszen arra irányul, hogy az aktív nők csoportját a „mi csoport” részeként fogadtassa el. Illetve akkor tételezhetünk fel hierarchikus viszonyt a női cselekvések között, ha úgy véljük: a hagyományos értelemben vett politikai cselekvés megoldást jelent a politika intézményes világán kívül, azaz a másféle szférákban meglévő nő-férfi egyenlőtlenségekre. Ez azonban feltételezés, nem társadalmi szabály. Azért nem általános szabály, mert a politikai jogok megszerzése még a politikai szférán belül sem biztosítja a női egyenlőséget, ha ennek kulturális feltételei hiányoznak… … …

Női képességek,
női cselekvések, női sorsok
(zárszó helyett)

Könyvünkben, amely a városi és szellemi munkát végző nők történetéhez kapcsolódik, időről időre léptékváltást alkalmaztunk: a nagyobbtól haladunk a kisebb felé, az általánostól a konkrétig.

Először a nőtörténetet a hosszú időtartamú változások felől vizsgáltuk, és a társadalmi, kulturális és politikai folyamatokra koncentráltunk. Reményeink szerint így kirajzolódott, hogy a nőemancipáció szempontjából a progresszív (vagy polgári) feministák és a normakövető emancipáció hívei (vagy konzervatív, esetleg jobboldali feministák)1 között valaminő összjáték volt megfigyelhető, például abban az értelemben, hogy tevékenységük egymást erősítette (még ha olykor természetesen gyengítette is). Azaz a kétféle emancipációs mozgalom és felfogás a célja felől nézve valamiféle folyamatosságot jelentett: az 1919 előtt jelentős progresszív feminista mozgalom feladatait a konzervatívok vették át.

Ezt a folyamatosságot, összekapcsolódást és egymásra hivatkozást néhány konkrét példával is illusztráltuk. Ezek egyrészt arról tudósítottak, hogy a progresszív feminizmus főbb követeléseit miként tették magukévá olyanok, akik ugyanakkor a progresszívnak nevezhető ideológiákat nem fogadták el. Másrészt arról, hogy a progresszív feministák miként használtak időről időre nemzeti és anyai alapú érveket (és Trianon hatására még inkább), amelyek pedig a normakövető emancipáció érvkészletének voltak inkább a részei. (E két pont kapcsán is eszünkbe juthat a hibriditás „jelensége” – amely azonban csak akkor „valóságos jelenség”, ha a feminista törekvésekkel kapcsolatos sztereotípiáinknak megfelelően úgy véljük: a két „tiszta”, „természetes” és tipikus társadalmi „állapot” a feminista és a nem feminista, és az ezektől való eltérés atipikus, és az eltérést szükséges magyarázni.) Idéztük Szederkényi Annát, aki 1932-ben arról vallott: kétféleképpen lehet valaki feminista: vagy hirdeti a feminizmust, vagy az emancipált nő életét éli. Ez nagyon hasonlít a Feministák Egyesületének A Nő című folyóirata egy 1926-os cikkének mondanivalójára. A költő, újságíró Simán Erzsébet „Nem vagyok feminista” cím alatt megjelent írásában azt írta: nem feminista, mert nem ismeri a feminista eszmét, és mert nem is tagja a feminista egyesületnek – és mert nem ér rá, mivel dolgozó nő. Nem feminista, pedig újságíróként „férfiterületen” dolgozik – és annak, hogy ott dolgozhat, részben a feminista mozgalom az oka, amely a nők számára előkészítette a terepet a férfias munkakörökben és munkahelyeken. Nem feminista, ahogy Magyarországon a dolgozó nők többsége se az – noha nőként olyan nehéz terheket kell cipelniük, ami miatt feministának kellene lenniük. De nem azok, mert (ismétli meg az előző érvet) nem érnek rá, és mert (ha jól értjük a szövegét) félnek: „A szóban, hogy feminizmus – tévesen! – politikát érez[nek a dolgozó nők …] A nők nagy többsége csak azt teszi ma, amit a férfiak többsége: dolgozik és nem politizál!”2 Azt látjuk: Szederkényi és Simán „aktív, erős női alakot hőssé tevő elbeszélés[ei]” feminista gesztusként értékelhetők,3 miközben pro forma elhatárolódtak, távolságot tartottak a feminizmustól. Ez a kettős gesztus szerintünk értelmezhető a feminista törekvések és felemás eredmények konszolidálására tett kísérletként. Annál is inkább, mert a nők egyenjogúsítását ellenzők gyakran általánosították a polgári feminizmust – abban az értelemben, hogy mindenféle emancipációs törekvést feminizmusnak neveztek, ezzel „vádoltak”.

Ez átvezet a következő témához.

Másodszor ugyanis egy szűkebb időszakról, a Horthy-korról próbáltunk általánosabb nőtörténeti leírást adni. Ennek részeként fölvázoltuk a témánk szempontjából fontosabb politikai változásokat, és bemutattuk azt a kulturális, mediális környezetet, amely formálta a társadalmi valóságot, befolyásolta, hogy a kortársak mit gondoltak a női képességekről, miként ábrázolták a nők és a férfiak szellemi adottságait, illetve befolyásolta a nők egyetemre, főiskolára járásának lehetőségeit. Foglalkoztunk a külföldi hatásokkal, és külön szemléltük a populáris, a köztes és az elitkultúra szerepét. Azt próbáltuk bemutatni, hogy a nőemancipációs törekvéseket a populáris kultúra is erősítette. E részek révén kívántuk érzékeltetni, hogy a női és a nőiesség is diszkurzív kategória.

Ezt követően, harmadikként, bemutattuk a diplomás nővé válás útját a középfokú oktatástól kezdve, valamint konkrétan a diplomás nők csoportját. Ez a csoport társadalmi, politikai és kulturális súlyát tekintve egyszerre volt jelentős és jelentéktelen. Ha a diplomás nők csoportját a dolgozó, azaz fizetett munkát vállaló nőkhöz mérjük, akkor is egy csekély nagyságú csoportot látunk. Ám ez – kisebb mértékben, de – szintén igaz a dolgozó férfiak és a diplomás férfiak viszonyára nézve is. A diplomás nők csoportjának a jelentősége mégis nagyobb, mint a diplomás férfiaké, mégpedig kulturális, politikai és mentalitásbeli okok miatt (ahogy a diplomával nem rendelkező és szellemi munkát végző nők súlya is nagyobb, mint hasonló férfi kollégáiké). A diplomás nő ugyanis nehezen megkérdőjelezhető bizonyíték volt a nemi egyenlőség mellett (bár egyeseket természetesen ez se győzött meg), fontos jele a lassú társadalmi modernizációnak (ideértve az individualizációt), és bizonyos szempontból előkészítője annak a változásnak, amely 1945-től kezdődött, amikor is felszámolták a korlátozásokat, és teljeskörűen megnyitották a nők előtt a felsőoktatást. A folytonosság persze csak „viszonylagos”. Ha a társadalom drasztikus átformálására, a nőegyesületek betiltására-felszámolására koncentrálunk, akkor finoman szólva másodlagossá válik. Ettől azonban még tény, hogy sok, 1945 előtt diplomát és doktorátust szerzett nő 1945 után kisebb-nagyobb megszakításokkal folytatta (tudományos) pályáját – ahogy számosan nem maradhattak meg ott, vagy nem kerülhettek vissza oda. Korábban, Az első világháború utáni helyzet ambivalenciája című alfejezetben többeket említettünk, akik a 20. század első és második felében is diplomás nőként dolgoztak. Köztük volt az 1939-ben doktorált H. Balázs Éva történész – ő 1945 után a Magyar Tudományos Akadémia munkatársa, majd az ELTE tanára, 1978-ban professzora lett. Vagy felhozhatjuk példának a szintén nagy hatású Fél Edit etnográfust, aki 1935-ben bölcsészdoktori oklevelet szerzett, 1947-ben lett egyetemi magántanár – és bár politikai okok miatt csak rövid ideig taníthatott, de 1958-tól a Néprajzi Múzeum igazgatóhelyettese volt.4

Ha a társadalmi mobilitás folyamatának részeként értelmezzük a diplomás nők történetét, akkor ezen a ponton a nők többszörös hátrányait kell újra hangsúlyozni. Itt mindenekelőtt azt szükséges aláhúzni, hogy a nők számára az egyetemre való bejutás a Horthy-korban végig korlátok közé szorított volt, és a nők (és a férfiak) egyetemre járását nem egyformán ítélték meg a különféle társadalmi csoportok (azaz a jogi korlátok minden nőre érvényesek voltak, míg kulturális korlátok nem minden esetben léteztek). Ehhez társulhattak a vallási különbségekből fakadó hátrányok (például az 1923-ban doktorált zsidó származású Léderer Emma esetében), valamint a társadalmi hátrányok és a női szerepekről vallott tradicionális felfogás egymásra hatására. Ami az utóbbit illeti: egy nem mozdulatlan társadalomban, amelyben azonban igen nehéz volt és inkább kivételesnek számított „lentről fel” jutni, a mobilitás szempontjából nyilvánvalóan nehezebb helyzetben voltak a szegény családokba született és tehetséges nők, mint a férfiak. Ez is felhívja a figyelmet a férfi-női dualizmus, megkülönböztetés mögött meglévő társadalmi, vallási, kulturális meghatározottságokra, amelyek értelemszerűen befolyásolták a különféle társadalmi, vallási, kulturális csoportokba tartozó nők helyzetét. Ezt hangsúlyozni kell, hiszen a diplomás nők se egyetlen társadalmi, vallási, kulturális csoportba tartoztak.

A diplomás nők csoportjának bemutatása után ismét léptékváltás történt. Negyedik témaként áttekintést adtunk ugyanis a női cselekvés néhány fontosabb nyilvános színteréről: női aspektusból ismertettük a törvényhozás, a törvényhatóságok, az egyesületek és a sajtó történetét. Azokat a színtereket, amelyeken leginkább tanult (diplomás és/vagy szellemi munkát végző) nők tevékenykedtek. (Viszont nem szóltunk a szakmai és kulturális szervezetekről, amelyekben a nők is tevékenykedhettek, és alig a női egyesületek nemzetközi kapcsolatairól és azok hatásáról.) Ötödikként a diplomás nők egy kicsi és önreflexív csoportját, elsősorban ennek produktumát (a Magyar Női Szemlét) elemeztük, immár kontextusba helyezve. Végül e kis csoportból kiválasztottunk egyetlenegy diplomás nőt, dr. Magyary Zoltánné dr. Techert Margitot, és az ő sorsát követtük nyomon.

Miért pont az ő élettörténetét emeltük ki megannyi diplomás nőé közül? Azért, mert bár Techert Margit élete nem volt tipikus, de atipikusnak se tekinthető. Nem volt tipikus, hiszen Magyarországon a korban igen kevés egyetemi magántanárnő tevékenykedett, azaz ő a kevésszámú tudós nő között is az abszolút kisebbségbe tartozott.

Számtalan más szempontból nézve azonban nem volt atipikus életút az övé, és így „a” modern, diplomás nő több jellemző tulajdonságát lehet életrajzán keresztül bemutatni. Úgy is fogalmazhatunk tehát, hogy sok szempontból tipikus diplomás nő volt.

Elsősorban azért volt tipikus az élete, mert ő is cselekvő (aktív, ha tetszik: erős) nő volt. Maga formálta a sorsát, jelentős részben maga határozta meg a társadalmi pozícióját – ahogy minden diplomás vagy vállalkozó nő, valamint azok az egyedülállók, akik el tudták tartani magukat, azaz egyedül is „boldogultak”. (Bár nem foglalkoztunk vállalkozó nőkkel, egyet legalább itt példaként megemlítünk: az első női gyógyszerészdoktort, Légrády Erzsébetet, aki a Budai Házértékesítő Rt. társtulajdonosa és egyik igazgatósági tagja volt. Igaz, az ő helyzete sajátosnak tekinthető volt, hiszen a sajtóvállalkozó Légrády Tivadar lánya volt.)

A női szervezetekben való cselekvés ugyancsak elterjedt volt. Néhány budapesti és országos nőszervezetet mi is bemutattunk, de ennél sokkal több működött Magyarországon a Horthy-korban a Szilágyi Erzsébet Erdélyi Nőegylettől kezdve a Katolikus Nőegyesületek Országos Szövetségén át az Önálló Hivatású Nők Szövetségéig. Olyan sok ilyen egyesület, szövetség létezett, hogy már amikor a 20. század elején, 1904-ben Teleki Sándorné, az Országos Nőképző Egyesület elnöke felhívást jelentetett meg a Magyarországi Nőegyesületek Szövetségének megalakítására, a felhívásban a Magyarországon működő több mint 700 női egyesület összefogását sürgette – igaz, végül ennek csak egy törtrésze csatlakozott a szövetséghez, Trianon után pedig a tagszervezetek közül is sok „elveszett”.5

Azokra a nőkre nézve is tipikusnak tekinthető Techert Margit élete, akik újféle házassági viszonyban éltek, hiszen mind a két férjével való kapcsolata újszerű volt. Az első házassága úgynevezett pajtásházasság volt, amelynek lényege, hogy a férfi és a nő önálló életet kívánt kezdeni, és ennek ez volt számukra az egyetlen lehetséges módja (gazdasági és konvencionális okok miatt egyaránt). Az ilyen – a nagy sikerű 1939-es Halálos tavasz című magyar filmben is szereplő – kapcsolat nem szerelmi és nem véglegesnek szánt kapcsolat volt, hanem inkább baráti, amely mind a két fél számára szabadságot jelentett a korábbi kötelékektől. Mutatis mutandis ilyennek tekinthető (ilyenné alakult át) Bohuniczky Szefi korábban említett házassága.

Úgy véljük: a szellemi szempontból egyenlő felek „munkatársi” kapcsolataként jellemezhető házasság típusa egyre jobban terjedt a Horthy-korban.6 Erre lehet példa Magyaryék vagy az előbb említett Légrády Erzsébet és Winkler Lajos kémikus, akadémikus egyetemi tanár házassága (Légrády Winkler tanítványa volt), vagy még inkább a nagyjából egykorú Bálint Alice és Bálint Mihály kapcsolata. Utóbbiak pszichoanalitikusok voltak: a férj a Pszichoanalitikus Egyesület rendelőintézetét vezette, a feleség pedig több szakkönyvet (például A gyermekszoba pszichológiája, az Anya és gyermek) is írt.7 És talán ilyen lehetett a pedagógiaprofesszor Weszely Ödön és a szabadkai tanítóképző igazgatója, Balajthy Ilona kapcsolata is, noha Balajthy még 1914 előtt elhagyta az állását a házasságkötés miatt, de a két világháború között férje szakmai segítője lett.8

A korábban elemzett adatok azt mutatják, hogy a Horthy-korban a Weszely–Balajthy házaspár példáját kezdték egyre kevesebben követni, míg a Magyary–Techert házaspár példája egyre elterjedtebb lett. Az 1920-as évektől egyre gyakoribb volt ugyanis, hogy a középosztálybeli iskolázott, diplomás nő férjhezmenetele után is állásban maradt. Ez illeszkedik ahhoz a korábban említett tendenciához, hogy 1920 és 1941 között nőtt a dolgozó nők száma (jelentősebben, mint a férfiaké), és ahhoz, hogy 1910-től 1935-ig Budapesten is jelentősen megnőtt a férjezett nők aránya a kenyérkeresők között.9

A férfi-nő viszony kérdéséhez tartozik egy másik probléma is: nevezetesen az, hogy a nők helyzetét, a nőiesség jelentésének változását, a női cselekvők lehetőségeit a férfiak különféle aktivitásai is meghatározzák. Ezt ugyan nem tárgyaltuk külön, de egyes fejezetekben érintettük (például a politikai döntések, így a nők továbbtanulását meghatározó jogszabályok esetében). Vagy csak láthatóvá tettünk bizonyos változásokat: a férjezett diplomás nők esetében például azt, hogy egyes férfiak elfogadták vagy támogatták a modern női szerepeket. Techert Margit első és második férjét az imént említettük – de ugyanígy ismét hangsúlyozni kell Kornis Gyula felfogásának változását. Kornis az 1920-as évek közepén még úgy vélte, hogy a nők nem alkalmasak a tudományos munkára, majd másfél évtizeddel később már támogatta Techert Margit egyetemi magántanárrá habilitálását. Mindezt azért is alá kell húzni, mert állami-kormányzati szinten az 1930-as években ezzel ellentétes tendenciák érvényesültek: egy konzervatív (értsd: neopaternalista) nőpolitikai fordulat körvonalazódott.

Mint láttuk, a Horthy-kort általában és a nők nyilvános tevékenységét konkrétan leginkább egy úgynevezett konzervatív nemzeti világnézet jellemezte. Techert Margit élete erre a tendenciára is példa. Arról van szó, hogy a nyilvános tevékenységet vállaló nők inkább választották ezt az irányzatot, mint mondjuk a liberális világnézetet. Ennek nyilván a közhangulat, a Trianon miatti tömeges beállítódáshoz való alkalmazkodás volt az oka – amely közhangulatot azonban az említett nők maguk is formálták (például a MANSZ révén). Úgy is fogalmazhatunk, hogy a Horthy-korban létezett egy konzervatív ajánlat, amelyet a cselekvő nők jórészt elfogadtak. Nevezhetnénk ezt konzervatív kompromisszumnak, „kiegyezésnek” is. Korábban a konszolidáció fogalmát használtuk erre, azzal a megkötéssel, hogy ezzel a „konszolidációval”, „kiegyezéssel” nem minden érintett volt elégedett – így például a diplomás nők se. A Magyar Női Szemle erről az elégedetlenségről tudósít, amely elégedetlenség újabb forrása volt a „neopaternalista konzervativizmus” és az „emancipacionista konzervativizmus” közötti ellentét.

Mindez persze nem jelenti azt, hogy minden egyetemre járó vagy diplomás nő konzervatív lett volna. Az egyesületek és sajtótermékek kapcsán már említettük a fővárosi liberális nők klubjait, a Feministák Egyesületét, így itt most csak egyetlen további (ellen)példát hozunk fel: az 1930-as évek elején zajlott kommunista egyetemi hallgatók perében is szerepeltek nők, és a 29 letartóztatott között volt Beck Márta, Birky Ágnes, Weisz Emília, Somló Klára és Szántó Piroska.10

A fent említett konzervativizmussal és a Magyar Női Szemlével kapcsolatban fontos ismételten megemlíteni, hogy a Horthy-korban többféle női és nőies létezett, és ezek „előállításában, fenntartásában, javításában és átalakításában”11 a modern tömegmédiának (és a kisebb hatókörű lapoknak) fontos szerep jutott. Úgy is fogalmazhatunk: ha igaz, hogy a női identitás és „a neki megfelelő (nemi) szubjektum […] diszkurzív úton jön létre, diszkurzív alapokon áll”12 (és ezt mi igaznak fogadjuk el), akkor a női imázsok és ábrázolások vizsgálata nélkül nem érthető a diplomás nők helyzete. A Magyar Női Szemle vagy például a Dolgozó Asszonyok Lapja szerkesztőinek, munkatársainak tevékenysége tehát e szempontból is lényeges.

Summa summarum azt látjuk tehát (és végezetül is ezt szeretnénk hangsúlyozni), hogy a diplomás nő, az egyetemista lány és általában a modern, cselekvő nő – gyakran inkább a körülmények dacára – egyre elfogadottabb lett a Horthy-kor Magyarországán.

Jegyzetek

I. a nőtörténet korszakai a 19–20. századi Magyarországon

1 SOHN, 1994. 118.

2 MOYNAGH, 2012.

3 DICENZO, 2015.

4 SCHMITT, 2002. 5–102.

5 BERNASCONI, 2000. 179–180.

6 Lásd például CHRISTIANS, 2009.

7 SZAPOR, 2007. 129–144.

8 PETŐ–SZAPOR, 2004.

9 SIPOS, 1999. 510.

10 Annak ellenére így látjuk, hogy Szapor tanulmánya historiográfiai részében ezt írja: a nemek politikai és magánéleti, „egyre inkább megszilárduló elkülönítését a ’köz-’ vagy a ’magánszféra’ ellentétpárjával” leíró irányzat „sikeresen lazította fel a megelőző, szűken értelmezett politika- és intézménytörténeti megközelítést, és mutatott rá a női aktivitás (agency) alternatíváira, lehetséges színtereire és formáira a családi élet és az ahhoz kötődő funkciók, így a jótékonysági és vallási alapon szerveződő nőszervezetek keretein belül.” SZAPOR, 2007. 132.

11 Szapor Judit ugyan deklarálja, hogy nem lehet hierarchikus viszonyt megállapítani, hiszen változik, hogy mikor mi a fontos és elérhető cél – ennek ellenére így vélekedünk.

12 SZAPOR, 2007. 137. (Kiemelés tőlünk.)

13 Így fogalmaznak: „1912-ben a Feministák Egyesülete, meghajolva az addig általuk is elítélt opportunus reálpolitika kényszerítő ereje előtt, elfogadta a női választójog oktatási és jövedelmi cenzushoz kötését, hirtelen támogatókra találva a konzervatív oldalon, miközben természetes szövetségeseik, a szociáldemokraták és a polgári radikálisok lassan átcsúsztak a legfőbb ellenség szerepébe.” PETŐ–SZAPOR, 2004. 147–148.

14 PETŐ, 2003. 63.

15 SZAPOR, 2007. 142.

Női képességek, női cselekvések, női sorsok (zárszó helyett)

1 PUGH, 2000. 102–103.

2 SIMÁN, 1926. 17.

3 BORGOS, 2015. 256.

4 Az életrajzok forrása a névpont.hu, illetve KÓSA, 2000. 7. – A folytonosság kérdése természetesen alapos kutatást igényelne.

5 Pesti Hírlap, 1904. február 22. 4. (Köszönjük Kaposvári Reginának, hogy erre a cikkre felhívta a figyelmünket.)

6 Itt újra hangsúlyozzuk, hogy munkánk csak a városi népesség történetéhez kapcsolódik. A paraszti társadalomban (Szabó Zoltán korabeli megfigyelése szerint is) az asszony termelésben betöltött szerepe általában „majdnem fontosabb annál, amit mint nő tölt be […] Kis torzításokkal mondhatjuk, hogy a házastársak életének inkább központja a föld és a földművelés, mint az ágy és az asztal.” SZABÓ, 1937. 169., 171.

7 PLÉH, 1992. 194.

8 HALASY-NAGY, é. n./b. 191.

9 NAGY, 1994. 162–163.

10 Huszonkilenc letartóztatás a kommunista szervezkedés ügyében. 8 Órai Újság, 1933. február 23.; BOKOR, 1987. 300., 303. Természetesen sok más példa is hozható. A Szegedi Fiatalokra lásd CORNELIUS, 1997. 49–57.

11 CAREY, 1985. 23.

12 GYÁNI, 2008b. 7.

Források

Levéltári források

BFL IV. 1405. 1935. 11. ker. 9. sz. k.

Budapest Főváros Levéltára IV. 1405. A központi választmány iratai. 1935. 11. ker. 9. sz.k., Nagyboldogasszony útja 18.

BFL IV. 1419.j. 1. d. 2. sz. j.

Budapest Főváros Levéltára IV. 1419.j. Az 1941. évi népszámlálás iratai. 1. d. 2. sz. j. 1. ker., Dísz tér 3.

BFL IV. 1419.j. 401. d. 37/b. sz. j.

Budapest Főváros Levéltára IV. 1419.j. Az 1941. évi népszámlálás iratai. 401. d. 37/b. sz. j. 9. sz. k., Nagyboldogasszony útja 18.

BFL IV. 1419.j. 510. d. 620/b.

Budapest Főváros Levéltára IV. 1419.j. Az 1941. évi népszámlálás iratai. 510. d. 620/b. 14. ker., Thököly út 162.

BFL VIII. 38.b. 36–58. köt.

Budapest Főváros Levéltára VIII. 38. b. 36–58. köt. Az Állami Felsőbb Leányiskola és Gimnázium iratai – anyakönyvek 1910/11–1917/1918.

BFL VIII. 38.b. 83. köt.

Budapest Főváros Levéltára VIII. 38. b. 83. köt. Az Állami Felsőbb Leányiskola és Gimnázium iratai – érettségi törzskönyvek 1916–1920.

BFL VIII. 55. 11. d.

Budapest Főváros Levéltára VIII. 55. 11. d. Az Erzsébet Nőiskola iratai – ügyviteli iratok.

ELTE 1/C. I. 1919/20–1921/22.

ELTE Levéltára. ELTE 1/C. I. 1919/20–1921/22. A BTK törzskönyvei.

ELTE 8/L. 1922/23.

ELTE Levéltára. ELTE 8/L. 1913/14–1924/28. ELTE bölcsészetdoktori szigorlatok.

ELTE DH. 8/B. 1005/1940–1941.

ELTE Levéltára. BTK DH. 8/B. 1005/1940–1941. Dr. Magyaryné Techert Margit magántanári képesítése.

ELTE DH. 8/B. 1677/1940–1941.

ELTE Levéltára. BTK DH. 8/B. 1005/1940–1941. Dr. Magyaryné Techert Margit magántanári képesítésének megerősítése.

ERZSÉBETVÁROSI 1900

Erzsébetvárosi Plébániahivatal Keresztelési Anyakönyvei. 19. köt., 1900.

LEVELEK 1944

MAGYARYNÉ TECHERT Margit: Levelek a Boldog Tótól. Histoire d’ une Intellectuelle. Kézirat. 1944. Magyar Tudományos Akadémia Kézirattára Ms 10.640/8

MNL OL K636 25-48734/1928.

Magyar Nemzeti Levéltár Országos Levéltára, VKM-iratok. MNL K636 25-48734/1928. Minisztériumi kiküldetések

MNL OL K636 62.525. 1944.

Magyar Nemzeti Levéltár Országos Levéltára, VKM-iratok. MNL K636 62.525. 1944. Magyary Zoltán tartózkodási helyéről.

MNL OL K636 25-53663/1928.

Magyar Nemzeti Levéltár Országos Levéltára, VKM-iratok. MNL K636 25-53663/1928. Minisztériumi kiküldetések

MNL OL K636 18844-1999.

Magyar Nemzeti Levéltár Országos Levéltára, VKM-iratok. MNL K636 18844-1999. Magyaryné Techert Margit magántanári képesítésének megerősítése.

MNL OL K636 308/1944-45.

Magyar Nemzeti Levéltár Országos Levéltára, VKM-iratok. MNL K636 308/1944-45. Magyary Zoltán levele a VKM-hez.

MTA Ms 10 225/h.

Szederkényi Anna előadása. Kézirat. Magyar Tudományos Akadémia Könyvtár Kézirattára, Ms. 10 225/h.

MTA Ms 10 225/h. 2.

Szederkényi Anna előadása. Kézirat. Magyar Tudományos Akadémia Könyvtár Kézirattára, Ms 10 225/h. 2.

MTA Ms 10 115/u.

Szederkényi Anna levele Bozzay Margitnak, 1932. szeptember 11. Magyar Tudományos Akadémia Könyvtár Kézirattára, Ms 10 225/u.

MTA Ms 4125/169.

MAGYARYNÉ TECHERT Margit levele Dr. Zolnai Bélához. Kézirat. Magyar Tudományos Akadémia Kézirattára Ms 4125/169.

MTA Ms 4706/145.

MAGYARYNÉ TECHERT Margit tudományos munkája az 1938/39. tanévben. Kézirat. Magyar Tudományos Akadémia Könyvtár Kézirattára Ms 4706/145.

MTA Ms 5990/155.

MAGYARY Zoltán és felesége búcsúlevele. Kézirat. Magyar Tudományos Akadémia Könyvtár Kézirattára Ms 5990/155.

MTA Ms 5990/157.

MAGYARYNÉ TECHERT Margit étrend-feljegyzései. Kézirat. Magyar Tudományos Akadémia Könyvtár Kézirattára Ms 5990/157.

MTA Ms 5990/158.

MAGYARYNÉ TECHERT Margit szépirodalmi művei. Kézirat. Magyar Tudományos Akadémia Könyvtár Kézirattára Ms 5990/158.

ZUGLÓ 1925

Az 1925. év adatai. In: Házasultak anyakönyve 1919–1930. Zuglói Szt. Antal Plébánia.

Hivatkozások jegyzéke

ACSÁDY 2005 ACSÁDY Judit: A hazai feminizmus fénykora: A mozgalom előzményei és kibontakozása a századelőn. nokert.hu/ Letöltés ideje: 2017.01.14.

AD ASTRA 1936 „Ad Astra”. Uj Idők, 1936/1.

ALMANACH 1920 Nemzetgyűlési almanach 1920–1922. Szerk.: LENGYEL László – VIDOR Gyula. Budapest, k. n., 1922.

ALMANACH 1927 Magyar országgyűlési almanach 1927–1932. Szerk.: LENGYEL László – KUN Andor. Budapest, k. n., 1932.

ALMANACH 1931 A budapesti M. Kir. Pázmány Péter Tudományegyetem almanachja az 1931/32. tanévre. Budapest, M. Kir. PPTE, 1932.

ALMANACH 1932 A budapesti M. Kir. Pázmány Péter Tudományegyetem almanachja az 1932/33. tanévre. Budapest, M. Kir. PPTE, 1933.

ALMANACH 1933 A budapesti M. Kir. Pázmány Péter Tudományegyetem almanachja az 1933/34. tanévre. Budapest, M. Kir. PPTE, 1934.

ALMANACH 1936 Magyar országgyűlési almanach 1931–1936. Ötszáz magyar élet. Szerk.: LENGYEL László – KUN Andor. Budapest, k. n.

ALMANACH 1940 Országgyűlési almanach az 1935–1940. évi országgyűlésről. Szerk.: HAEFFLER István. Budapest, k. n.

ALMANACH 1944 Országgyűlési almanach az 1939–1944. évi országgyűlésről. Szerk.: HAEFFLER István. Budapest, k. n,

AMERIKAI LERBIER, 1925. !Az amerikai Lerbier kisasszony Pesten! Rádió, jazz és repülőgép mint főszereplők. Színházi Élet, 1925/1.

ANGELUSZ 2004 Angelusz Róbert (szerk.): A társadalmi rétegződés komponensei. Budapest, Új Mandátum.

ANYÁK, 1937 Anyák és leányok. Dolgozó Asszonyok Lapja, 1937. április 15.

A NYUGAT 1934 A Nyugat hírei. Nyugat, 1934/4.

ASSMAN 1999 Jan ASSMAN: A kulturális emlékezet. Budapest, Atlantisz.

ASSZONY 1920 „Asszony, aki szeret”. Uj Idők, 1920/3.

ASSZONYOK 1938 Asszonyok a világpolitika irányítói mellett. Magyar Női Szemle, 1938/3–4.

ASSZONYOK A MAGYAR TÖRVÉNYHOZÁSBAN 1931 Asszonyok a magyar törvényhozásban. Dolgozó Asszonyok Lapja, 1931.

ASSZONYOK A PARLAMENTBEN 1937 Asszonyok a parlamentben. Uj Idők, 1937/11.

ASSZONYOK MUNKÁJA 1922 Asszonyok munkája az országban. A Magyar Asszony, 1922/3.

ASSZONYSORSOK 2000. BALOGH Margit – S. NAGY Katalin (szerk.): Asszonysorsok a 20. században. Budapest, BME.

ASZTALOS 1932 ASZTALOS József: A magyar főiskolai hallgatók statisztikája az 1930/31. tanévben. Budapest, MKKS.

UJ IDŐK EMLÉKKÖNYV 1936 Az Uj Idők Emlékkönyvéből, Uj Idők, 1936/4.

B. TÓTH 1964 B. TÓTH Matild: A magyar nők jogainak fejlődése. Budapest, Táncsics,

BABARCZY 1935 BABARCZY Mária: Az orvosnő az átalakuló orvosi gyakorlatban. Magyar Női Szemle, 1935/11–12.

BABUS 2014 BABUS Antal: Bevezető. In: uő. (vál., bev.): Egy konzervatív úr a baloldali zarándokok között: Magyary Zoltán szovjetunióbeli útja. Budapest, Argumentum – Balassi Intézet – Magyar Nemzeti Levéltár, 9–76.

BAGOLYBÁL 1937 Helyszíni közvetítés a Bagolybálról. Magyar Női Szemle, 1937/3.

BALÁSHÁZY 1933 BALÁSHÁZY Péter: A feminizmus és a női lélek válsága. Magyar Kultúra, 1933/2.

BALÁZS 2011 BALÁZS Eszter: A Magyar Figyelő és a Nyugat. In: FINTA Gábor et al. (szerk.): A Nyugat párbeszédei. A magyar irodalmi modernizáció kérdései. Budapest, Argumentum.

BALOGH 2000 BALOGH Margit: Slachta Margit, a „keresztény feminista”. In: Asszonysorsok, 2000. 229–237.

BALOGH, 2010 BALOGH Margit: Egy katolikus feminista – nővédelemtől a pártpolitikáig. Slachta Margit és kora keresztény nőképe. In: RÉFI Attila – SZIKLAI István (szerk.): Pártok, politika, történelem. Tanulmányok Vida István egyetemi tanár 70. születésnapjára. MTA–ELTE Pártok, Pártrendszerek, Parlamentarizmus Kutatócsoport.

BALOGH–PALASIK 2010 BALOGH Margit – PALASIK Mária (szerk.): Nők a magyar tudományban. Budapest, Napvilág.

BALOGHY 1937 BALOGHY Mária: Beszélgetés Kirchner Bélánéval. Magyar Női Szemle, 1937/4–5.

BÁNHEGYI 1939 BÁNHEGYI Jób: Magyar nőírók. Budapest, Szent István Társulat.

BÁNKI 2008 Bánki Éva: Lobogó sötétség. (Tormay Cecil: Bujdosó könyv). Múltunk, 2008/3.

BARANYAI 1936 BARANYAI Erzsébet: Vidám sarok. Magyar Női Szemle, 1936/6.

BARANYAI 1940 BARANYAI Erzsébet: Magányos dolgozónő beteg. Magyar Női Szemle, 1940/9–10.

BATALKA 2016 BATALKA Krisztina: A Műegyetem az I. világháborúban. (Szakdolgozat.) ELTE BTK.

BECK 2000 BECK, Ulrich: What is Globalization? Cambridge, Polity Press.

BECK 2005 BECK, Ulrich: Mi a globalizáció? A globalizmus tévedései – Válaszok a globalizációra. Szeged, Belvedere.

BÉDY-SCHWIMMER 1919a BÉDY-SCHWIMMER Róza: Egy év. A Nő, 1919/3.

BÉDY-SCHWIMMER 1919b BÉDY-SCHWIMMER Róza: A feminizmus sérelmei a proletárdiktatúra alatt. A Nő, 1919/4. 2–3.

BÉKEBELI LEÁNYÉLET 1939 Milyen volt a békebeli leányélet? Magyar Női Szemle, 1939. november–december.

BELZER 2010 BELZER, Allison Scardino: Women and the Great War. Femininity under Fire in Italy. New York, Palgrave Macmillan.

BELÜGYI 1922 Belügyi Közlöny, 1922. május 21.

BERNASCONI 2000 Robert BERNASCONI: The Invisibility of Racial Minorities in the Public Realm of Appearances In: Kevin THOMPSON – Lester E. EMBREE: The Phenomenology of the Political. Dordrecht, Kluwer Academic Publisher, 2000.

BERZEVICZY 1920 BERZEVICZY Albert: Néhány szó a magyar nők hivatásáról. A Magyar Asszonyok Lapja, 1920/7–8. 1–3.

BERZEVICZY 1922 BERZEVICZY Albert: Néhány szó a magyar nők hivatásáról. A Magyar Asszony, 2. évf. 1922/7–8.

BIBÓ 1942 BIBÓ István: Elit és szociális érzék. Társadalomtudomány, 1942/2.

BOBULA 1935 BOBULA Ida: Az anyajog. Magyar Női Szemle, 1935/1–2.

BOBULA 1936 BOBULA Ida: Veres Pálné – Beniczky Hermin. Magyar Női Szemle, 1936/1–2.

BOBULA 1937 BOBULA Ida: A magyar nők választójoguk védelmében. Magyar Női Szemle, 1937/1–2.

BOBULA 1938 BOBULA Ida: A nő a modern társadalomban. Társadalomtudomány, 1938/4–5.

BOBULA 1938 BOBULA Ida: A női választójog védelmében. Magyar Női Szemle, 1938/1–2.

BOCK 1990 BOCK, Gisella: A nőkkel foglalkozó történetírás az NSZK-ban és nemzetközi összefüggésben. In: VÁRI András (szerk.): A német társadalomtörténet új útjai. Budapest, Budapesti Közgazdaságtudományi Egyetem, Közép- és Kelet-Európai Akadémiai Kutatási Központ (Gazdaság- és társadalomtörténeti füzetek, 1.)

BODNÁR 1974 BODNÁR György (szerk.): Kaffka Margit válogatott művei. Budapest, Szépirodalmi.

BÓDY 2008 BÓDY Zsombor: „A női munka felszabadítása vagy korlátozása”. A női eszmények változása, a női egyenjogúság konfliktusai és női szervezetek állásfoglalásai a két világháború közötti középosztályban. In: BAKÓ Boglárka – TÓTH Eszter Zsófia (szerk.): Határtalan nők. Kizártak és befogadottak a női társadalomban. Budapest, Nyitott Könyvműhely, 93–112.

BÓDY 2010 BÓDY Zsombor: Közelítések Budapest két világháború közötti társadalmához a fogyasztás történetén keresztül. Fons, 2010/4.

BOGNÁR é. n. BOGNÁR Cecil: Mi és mások. A mindennapi élet lélektana. Magyar Királyi Egyetemi Nyomda.

BOHUNICZKY 1989 BOHUNICZKY Szefi: Otthonok és vendégek. Budapest, Szépirodalmi.

BOKOR 1987 BOKOR László (szerk.): Kortársak József Attiláról, I. (1922–1937). Budapest, Akadémiai.

BÓNYI 1936 BÓNYI Adorján: A kereső feleség. Uj Idők, 1936/5.

BORGOS 2015 BORGOS Anna: Szemben az életrajzzal. In: Gyömrői Edit: Szemben az árral. Pécs, Jelenkor Kiadó.

BORSÁNYI 1987 BORSÁNYI György: Az értelmiség helye a magyar társadalomban. In: SÁTOR Ilona (szerk.): Egy letűnt korszakról 1919–1945. Budapest, Kossuth.

BOZZAY 1931 BOZZAY Margit: Magyar Asszonyok Lexikona. Budapest, Magyar Asszonyok Nemzeti Szövetsége.

BOZZAY 1990 BOZZAY Margit: A lecke vége. Budapest, Dovin Muru.

BRÓDY 1928 BRÓDY Ernőné: Dolgozó asszonyok, leányok. Dolgozó Asszonyok Lapja, 1928/1.

BUDAPEST 1924 Budapest székesfőváros statisztikai és közigazgatási évkönyve. Szerk.: THIRRING Gusztáv. Budapest, SZfőv. Stat. Hiv.

BUDAPEST 1930 Budapest székesfőváros statisztikai és közigazgatási évkönyve. Szerk.: THIRRING Gusztáv. Budapest, SZfőv. Stat. Hiv.

BUDAPEST 1936 Budapest székesfőváros statisztikai és közigazgatási évkönyve. Szerk.: THIRRING Gusztáv. Budapest, SZfőv. Stat. Hiv.

BUSSA 1982 BUSSA Endre: Mit kell tudni a nőmozgalmakról? Budapest, Magyar Nők Országos Tanácsa–Kossuth.

BUZIÁSSY 1938 BUZIÁSSY Károly: Budapest közművelődési viszonyai. Budapest, Szfőv. Stat. Hiv.

CAREY 1985: CAREY, James W.: Communication as Culture. Essays on Media and Society. Boston, Unwin Hyman.

Christians 2009 CHRISTIANS, Clifford G. – GLASSER, Theodore L. – MCQUAIL, Denis –NORDENSTRENG, Kaarle –WHITE, Robert A.: Normative Theories of the Media: Journalism in Democratic Societies. Champaign, IL University of Illinois Press.

CÍMTÁR 1940 Magyarország tiszti cím- és névtára 1940. Budapest, MKKSH, 1940.

CORNELIUS 1997 CORNELIUS, Deborah: Women in he Interwar Populist Movement: The Szeged Youth. In: Lengyel András (szerk.): A Móra Ferenc Múzeum Évkönyve. Irodalom És Művészettörténeti Tanulmányok. Szeged, Móra Ferenc Múzeum.

CZEKE 1938 CZEKE Marianne: Hogyan lettem könyvtáros? Magyar Női Szemle, 1938/5–6.

CZEKE–RITOÓK 1925 CZEKE Marianne – RITOÓK Emma: Nők az egyetemen. Napkelet, 1925/5.

CZIMJEGYZÉK 1901 Budapesti czim- és lakásjegyzék. 1900. május–1901. április. Budapest, Franklin.

CZIMJEGYZÉK 1911 Budapesti czim- és lakásjegyzék. 1911. Budapest, Franklin, 1911.

CZOCH–SONKOLY 1999 CZOCH Gábor – SONKOLY Gábor: A „hosszú időtartam” új értelmezése. Beszélgetés Jean-Yves Grenier-vel. Aetas, 1999/1–2.

CSAPODYNÉ 1940 CSAPODYNÉ MÓCSY Mária: Az orvosnői hivatásról. Magyar Női Szemle, 1940/9–10.

CSERNOCH 1922 CSERNOCH János: A nemzeti feltámadás. A Magyar Asszony, 1922/4.

CSALÓDOTT 1920 „Csalódott 3.” Uj Idők, 1920/6.

DEDINSZKY 1936 DEDINSZKY Gizella: Gáspár Miklós: Mindennek ára van. Magyar Női Szemle, 1936/6.

DEDINSZKY 1937a DEDINSZKY Gizella: Bónyi Adorján: Hódítás. Magyar Női Szemle, 1937/1–2.

DEDINSZKY 1937b DEDINSZKY Gizella: Kosztolányi Dezső: Édes Anna. Magyar Női Szemle, 1937/4–5.

DEDINSZKY 1937c DEDINSZKY Gizella: Birabeau: Eltévedt báránykák. Magyar Női Szemle, 1937/6–7.

DEDINSZKY 1938a DEDINSZKY Gizella: Tóth Endre: A falu rossza. Magyar Női Szemle, 1938/5–6.

DEDINSZKY 1938b DEDINSZKY Gizella: Németh László: Villámfénynél. Magyar Női Szemle, 1938/5–6.

DEDINSZKY 1939 DEDINSZKY Gizella: Herczeg Ferenc: Utolsó tánc. Magyar Női Szemle, 1939/5–6.

DEDINSZKY 1940 DEDINSZKY Gizella: Bókay János: Feleség. Magyar Női Szemle, 1940/1–2.

DELMAR 2001 Rosalind DELMAR: What’s Feminism? In: Theorizing Feminism: Parallel Trends in the Humanities and Social Sciences. 2. ed. Ed.: HERRMANN, Anne C. – STEWART, Abigail L. Boulder, Westview Press, 25–28.

DICENZO 2015 Maria DICENZO: Challenging Theories of Abeyance: Feminist Activism in the Interwar Years in Britain. MTA TK Szociológiai Intézet, 2015. április 16.

DICENZO–ACSÁDY–HUDSON–SIPOS, 2017 Maria DICENZO, Judit ACSÁDY, David HUDSON, SIPOS Balázs: Mediating the National and the International: Women, Journalism and Hungary in the Aftermath of the First World War. In: SHARP, Ingrid –STIBBE, Metthew (eds.): Women Activists Between War and Peace Europe: 1918–1923. London, Bloomsbury Publishing, 173–219.

DIPLOMÁS 1938 MAGYARYNÉ TECHERT Margit: A diplomás nő helyzete Magyarországon. Magyar Szemle, 1938/5.

DIZSERI 1994 DIZSERI Eszter: Zsindelyné Tüdős Klára. Életrajzi dokumentumokban 1895–1980. Budapest, Kálvin.

DOBROVITS é. n. DOBROVITS Sándor: Budapest egyesületei. Budapest, Szfőv. Stat. Hiv.

DOLGOZÓ 1931 Dolgozó Asszonyok! Dolgozó Asszonyok Lapja, 1931/1.

EBECZKI 1936 EBECZKI György: Házasság. Bemutató a Magyar Színházban. Uj Idők, 1936/5.

ECKHARDT 1923 ECKHARDT Sándor: Három francia könyv magyarul. Napkelet, 1923/6.

EGGER 1935 EGGER Mária: Irodalom. Magyar Női Szemle, 1935/1–2.

EGY ELŐFIZETŐ 1920 „Egy előfizető leánya”. Uj Idők, 1920/6.

EGYEDÜL 1937 Nem vagy egyedül. Magyar Női Szemle, 1937/6–7.

EGYESÜLET 1935 Egyesületünk élete. Magyar Női Szemle, 1935/11–12.

EGYHANGÚLAG 1932 Melczer Lillát egyhangúlag országgyűlési képviselővé választották. Pesti Hírlap, 1932. november 29.

ELEKES 2002 ELEKES Irén Borbála: Könyv, Könyvtár, Könyvtáros, 2002/9.

ELSTER 1997 Jon ELSTER: A társadalom fogaskerekei. Magyarázó mechanizmusok a társadalomtudományokban. Budapest, Osiris.

ENNEAD IX PLÓTINOSZ: Ennead. ford. MAGYARYNÉ TECHERT Margit. In: MAGYARYNÉ TECHERT Margit: A bölcs és a halál az ókorban. Klny. az Athenaeum 1940. évi 2–3. sz.-ból.

ERDEI 1980 ERDEI Ferenc: A magyar társadalomról. Budapest, Akadémiai.

ERDŐS 1924 ERDŐS Reneé lelki útmutatója. Levelek a ma problémáiról. Színházi Élet, 1924/25.

ERZSÉBET 1937 „Erzsébet asszony”. Uj Idők, 1937/9.

ERZSÉBETVÁROSI 1900 Erzsébetvárosi Plébániahivatal Keresztelési Anyakönyvei. 19. köt.

ESTERHÁZY 1939 ESTERHÁZY Lujza: Lélekébresztés a kisebbségi sors vállalására. Magyar Női Szemle, 1939/7–8.

FÁBRI 1996 FÁBRI Anna: „A szép tiltott táj felé.” A magyar írónők története a két századforduló között (1795–1905). Budapest, Kortárs.

FÁBRI 1999 FÁBRI Anna (szerk.): A nő és hivatása. Szemelvények a magyarországi nőkérdés történetéből 1777–1865. Budapest, Kortárs.

FEHÉR 1920 „Fehér almavirág”. Uj Idők, 1920/6.

FÉL 1937 FÉL Edit: Asszonyélet egy nagy magyar faluban. Magyar Női Szemle, 1937/4–5.

FENYVES 2012 FENYVES Katalin: Zsidó polgáriasodás a 19–20. század fordulójának Magyarországán: a nyelvhasználat és nők helyzetének alakulása. Habilitációs értekezés. Budapest, Országos Rabbiképző – Zsidó Egyetem.

FILMEK 1940 Halálos tavasz. Magyar Női Szemle, 1940/3–4.

FODOR 1920 FODOR Gyula: A dáma, a démon és az asszony. Uj Idők, 1920/7.

FORBÁTH 1919 FORBÁTH Sándor: Numerus clausus és tanszabadság. Terv a tanszabadság korlátozására. Az Újság, 1919. november 5.

FÖLDESSYNÉ 1937 FÖLDESSYNÉ HERMANN Lula: Zene. Magyar Női Szemle, 1937/4–5. FÖLDESSYNÉ 1938 FÖLDESSYNÉ HERMANN Lula: Anette Kolb: Mozart. Magyar Női Szemle, 1938/1–2.

GEÖCZE 1940 GEÖCZE Anna: Folytatódás: Azokhoz, akikhez a Gyermek soha nem jött el. Magyar Női Szemle,1940/11–12.

GERGELY 2010 GERGELY Jenő: Titkos választás és ellenforradalom – 1920. In: FÖLDES György – HUBAI László (szerk.): Parlamenti választások Magyarországon 1920–2010. Budapest, Napvilág.

GERBNER 1977 George GERBNER: A kulturális mutatók. In: Kommunikáció 1. Válogatott tanulmányok. Összeáll., szerk.: HORÁNYI Özséb. Budapest, Közgazdasági és Jogi.

GIESSWEIN, 1921. 3–4. GIESSWEIN Sándor: A mai nő feladatai. A Nő, 1921. december.

GLANT 2003 GLANT Tibor: Diplomatanők rivaldafényben: Vira Whitehouse és Bédy-Schwimmer Róza svájci küldetése az első világháború végén. Múltunk, 2003/3.

GOODBAR 1940 GOODBAR, Octavia W.: Amelia Brandt Moorfield. Magyar Női Szemle, 1940/5–6.

GOODMAN 1996 GOODMAN, Lizbeth: Introduction: Gender as an Approach to Literature. In: GOODMAN, Lizbeth (ed.): Literature and Gender. New York, Routledge, VII–XIV.

GORTVAY 1930 GORTVAY György: A kereső nő szociális helyzete és munkaviszonyai. Városi Szemle, 1930/2.

GRAZIA 1994 Victoria de GRAZIA: How Mussolini Ruled Italian Women. In: Françoise THÉBAUD (ed.): A History of Women int he West. V. Toward a Cultural Identity in the Twentieth Century. Cambridge, Massachusetts, London, The Belknap Press of Harvard University Press, 120–148.

GULÁCSY 1936 GULÁCSY Irén: Az Uj Idők Emlékkönyvéből. Uj Idők, 1936/4.

GULYÁS 1995 GULYÁS Pál: Magyar írók élete és munkái. 16. Budapest, Argumentum Kiadó – Magyar Tudományos Akadémia Könyvtára.

GYAKORLATI 1938 A gyakorlati irányú leányközépiskola. Magyar Női Szemle, 1938/7–8.; 9–10.

GYÁNI 1983 GYÁNI Gábor: Család, háztartás és városi cselédség. Budapest, Magvető.

GYÁNI 1988 GYÁNI Gábor: Női munka és család Magyarországon (1900–1930). Történelmi Szemle, 1987–1988/3.

GYÁNI 2001 GYÁNI Gábor–KÖVÉR György: Magyarország társadalomtörténete a reformkortól a második világháborúig. 2. kiad. Budapest, Osiris.

GYÁNI 2008a GYÁNI Gábor: Budapest – túl jón és rosszon. A nagyvárosi múlt mint tapasztalat. Budapest, Napvilág.

GYÁNI 2008b GYÁNI Gábor: Előszó. BAKÓ Boglárka – TÓTH Eszter Zsófia (szerk.): Határtalan nők. Kizártak és befogadottak a női társadalomban. Budapest, Nyitott Könyvműhely, 7–10.

GYARMATINÉ 1937 GYARMATINÉ-KARDOS Juci: Hogyan lettem műfényképész? Magyar Női Szemle, 1937/10–11.

GYÖRGY 1930 GYÖRGY Oszkár: Amíg városatya lettem. A főváros főtisztviselőinek és a törvényhatósági bizottság tagjainak önéletrajzgyűjteménye. Budapest, Bíró Miklós.

H. BÖSKE 1920 H. BÖSKE: Általános titkos a vidéken, Uj Idők, 1920/5.

HAJDU 1995 HAJDU Tibor: A magyar értelmiség számszerű növekedésének és mobilitásának összefüggései a XX. század első felében. In: VALUCH Tibor (szerk.): Hatalom és társadalom. Budapest, Osiris–’56-os Intézet, 558–576.

HALASY-NAGY é. n./a HALASY-NAGY József: Ember és világ. Királyi Magyar Egyetemi Nyomda.

HALASY-NAGY é. n. /b HALASY-NAGY József: Korunk szelleme. Budapest, Dante.

HAAN 2006 DE HAAN, Francisca – DASKALOVA, Krasimira – LOUTFI, Anna: Biographical Dictionary of Women’s Movements and Feminisms in Central, Eastern, and South Eastern Europe, 19th and 20th Centuries. Budapest, New York, CEU Press.

HARANGINÉ 1938 HARANGINÉ BOROS Vilma: A nő helyzete a kereszténységben. Magyar Női Szemle, 1938/5–6.

HATVANY é. n. HATVANY Lili: Ételművészet. In: Uő (szerk.): Ételművészet, életművészet. Budapest, Színházi Élet.

HÁY 1929 HÁY Gyula: Színhely: Budapest. Idő: tíz év előtt. Budapest, Genius.

HELMICH 2003 HELMICH Katalin: A Családi Iskola egyedi tanmenetei és taneszközei. Könyv és Nevelés, 2003/2.

HÍREK 1927 Egyesületi Hírek. MONE Orvostársadalmi Szemle, 1927/4.

HÍREK 1935 Hírek a női nagyvilágból. Magyar Női Szemle, 1935/3–4.

HOFFMANN 1933 HOFFMANN Dezső: A magántisztviselők szociális és gazdasági viszonyai Budapesten. Budapest, Szfőv. Stat. Hiv.

HOFFMANN 1936 HOFFMANN Edith: Balogh Jolán: Kolozsvár műemlékei. Magyar Női Szemle, 1936/3.

HOLLÓHÁZAI 1930 Tavaszi divat. Hollóházai Radványi Magda rajza az Uj Idők számára. Uj Idők, 1930/12.

HÓRA 1920 „Hóra I.” Uj Idők, 1920/13.

HORTENZIA 1931 Hortenzia 185. Uj Idők, 1931/4.

HORTHY MIKLÓSNÉ LEÁNYOTTHON 1927 Jelentés a debreceni Horthy Miklósné Leányotthonnak 1926–1927. első évi működéséről. A Magyar Asszony, 1927/7–8–9.

HORVÁTH 1995 HORVÁTH Ágnes: Nők és politika a század első éveiben. In: VALUCH Tibor (szerk.): Hatalom és társadalom a XX. századi magyar történelemben. Budapest, Osiris, 370–387.

HORVÁTH, 1931 [Horváth Irén] h. i.: A rúzs- és púderrendelet margójára. Dolgozó Asszonyok Lapja, 1931/6.

HRABÉCZYNÉ 1939 HRABÉCZYNÉ ANTALFFY Gizella: Beszámoló a Magyar a Magyarért Mozgalomról. Magyar Női Szemle, 1939/3–4.

HRABOVSZKYNÉ 1937 HRABOVSZKYNÉ RÉVÉSZ Margit: Hogyan lettem idegorvos? Magyar Női Szemle, 1937/3.

IGNÁCZ 2004 IGNÁCZ Károly: Budapest önkormányzatának alakulása a Horthy-korszakban. In: GERGELY Jenő (szerk.): Autonómiák Magyarországon 1848–1998. Budapest, ELTE.

IGNÁCZ 2007 IGNÁCZ Károly: Fővárosi választások és a törvényhatósági bizottság közgyűlése Budapesten 1920–1945. In: URBS. Magyar Várostörténeti Évkönyv II. Főszerk.: Á. VARGA László. Budapest.

IGNOTUS 1926 IGNOTUS: A házasság „válsága”. Nyugat, 1926/10.

IMRE 1937 IMRE Ilma: Miért és hogyan vegyünk részt a szociális munkában. Magyar Női Szemle, 1937/4–5.

IPARI 1940 Országos ipari címtár. Szerk.: FANTA Károly. Budapest, k. n.

JACQUEMIN 1992 Jeannine JACQUEMIN: Suzanne Noel. Ford. Martonyi Éva, Gottwald Gizella. Budapest, Soroptimist Club.

JÁKI 1962 JÁKI László: Nőhallgatók részvétele a felsőoktatásban 1894–1941. Demográfia, 1962/2.

JÁNOS 1920 János 32. Uj Idők, 1920/2.

JASPERS 1949 JASPERS, Karl: Vom Ursprung und Ziel der Geschichte. Zürich, Artemis.

JÁSZBERÉNYI 2013 JÁSZBERÉNYI József: Ma van a tegnap holnapja… A harmincas évek magyar tömegfilmjeinek társadalomtörténete és létfilozófiája – 1931–1939. Budapest, Wunderlich, 2013.

JOG 1921 A jog – kötelesség. A Nő, 1921. december.

K. TÓTH 1937 K. TÓTH Lenke „Mai asszony”. Uj Idők, 1937/1.

KÁDÁR 2002 KÁDÁR Judit: „Otthonod az uradé”. Három 20. századi magyar képes hetilap nőképe. Médiakutató, 2002/4. 78–94.

KAFFKA 1959 KAFFKA Margit: Az asszony ügye. In: Uő: Hullámzó élet. Cikkek, tanulmányok. Budapest, Szépirodalmi.

KÁLMÁN 1937 KÁLMÁN Mária: Hangversenyek. Magyar Női Szemle, 1937/12.

KÁLNOKI 1905 KÁLNOKI Izidor: Újságíró-iskola. Budapest, Athenaeum.

KÁNTOR 2013 KÁNTOR Sándorné: A debreceni kitüntetéses doktoravatások története (1912–2012). Gerundium, MMXIII vol. IV nr. 1–2. unideb.hu/ – PDF. Letöltés ideje: 2017. 01. 10.

KARÁDY 1997a KARÁDY Viktor: Nők a modern felsőbb iskolázás korai fázisában. In: KARÁDY Viktor: Iskolarendszer és felekezeti egyenlőtlenségek Magyarországon (1867–1945). Budapest, Replika, 57–74.

KARÁDY 1997b KARÁDY Viktor: Társadalmi mobilitás, reprodukció és az iskolázás minőségi különbségei. In: KARÁDY Viktor: Iskolarendszer és felekezeti egyenlőtlenségek Magyarországon (1867–1945). Budapest, Replika, 111–130.

KARIKÓ 2002 KARIKÓ Sándor: Halasy-Nagy József filozófiai örökségéhez. Valóság, 2002/4.

KARLWEIS 1927 KARLWEIS, Marta: A házasság és az átalakult nő. In: Hermann Keyserling (szerk.): Könyv a házasságról. A házasság értelmezése kiváló kortársak felfogása szerint. Budapest, Nova Irodalmi Intézet.

KATOLIKUS 1932 Katolikus Lexikon. III. k. Budapest, Kultúra.

KATOLIKUS ALMANACH, 1927 GEREVICH Tibor és mások (szerk.): Magyar katolikus almanach. Budapest, Országos Katolikus Szövetség.

KENEDI 1911 KENEDI Géza: Magyar feminizmus. Magyar Figyelő, 1911/1.

KENEDY 1920 KENEDY Géza: Az első fecske. Uj Idők, 1920/10.

KENYÉRKERESŐ 1940 A kenyérkereső nő problémája: Viták és hozzászólások. Magyar Női Szemle, 1940/5–6.; 7–8.

KERESZTY 2011 KERESZTY Orsolya: „A Nő és a Társadalom” a nők művelődéséért. Budapest, Magyar Tudománytörténeti Intézet.

KERESZTY 2013 KERESZTY Orsolya: A Nő és a Társadalom folyóirat hétéves működése és sajtótörténeti jelentősége. In: FEHÉR Katalin – KERESZTY Orsolya: Terra incognita: Andragógiatörténeti tanulmányok. Budapest, ELTE Eötvös Kiadó, 93–120.

KÉPVISELŐHÁZI NAPLÓ 1932 Az 1931. évi július hó 18-ára hirdetett Országgyűlés nyomtatványai. Képviselőházi napló. XIII. Budapest, Athenaeum, 1932.

KÉPVISELŐHÁZI NAPLÓ 1937 Az 1935. évi április hó 27-ére hirdetett Országgyűlés nyomtatványai. Képviselőházi napló. XII. Budapest, Athenaeum, 1937.

KÉRI 2008 KÉRI Katalin: Hölgyek napernyővel. Nők a dualizmus kori Magyarországon 1867–1914. Pécs, Pannónia Könyvek, 2008.

KIS 1937 KIS DOBRÁNYI IZSÁK Terézia: Feminista polemia a biedermeier korból. Magyar Női Szemle, 1937/8–9.

KISS 1929 KISS József: Nők a tanítói pályán. Budapest, k. n.

KISS 1941 KISS Lajos: A szegény emberek élete. 2. köt., A szegény asszony élete. Budapest, k. n.

KISSNÉ 2002 KISSNÉ NOVÁK Éva: Nők a magyar tudományban. Magyar Tudomány, 2002/3.

KLEBELSBERG 1990 KLEBELSBERG Kunó: A középiskoláról szóló törvényjavaslat beterjesztése. In: Tudomány, kultúra, politika. Gróf Klebelsberg Kunó beszédei és írásai. Összeáll. GLATZ Ferenc. Budapest, Európa, 271–289.

KLEBELSBERG 1990 KLEBELSBERG Kunó: Női Eötvös Collegium. In: Glatz Ferenc (szerk.): Tudomány, kultúra, politika. Gróf Klebelsberg Kunó válogatott beszédei és írásai (1917–1932). Budapest, Európa.

KOL 1938 KOL Erzsébet: Észak-amerikai tanulmányutam. Magyar Női Szemle, 1938/1–2.

KOLOS 1936 KOLOS Márta: Tavasz felé. Magyar Női Szemle, 1936/3.

KONCZ 1991 KONCZ Katalin: A nők foglalkoztatásának demográfiai, gazdasági körülményei a két világháború között. In: A magyar ugar. A kiegyezéstől a második világháborúig. Összeáll.: LÉDERER Pál. 2., jav. kiad. Budapest, T-Twins.

KORNIS 1925 KORNIS Gyula: Nők az egyetemen. Napkelet, 1925/1–2.

KORNIS 1931 KORNIS Gyula: A szellemi munka válsága. In: Az értelmiség válsága. Budapest, Magyar Társadalomtudományi Társulat (Társadalomtudományi Füzetek, 14–16.) 3–27.

KÓSA 1998 KÓSA László: A polgári társadalom korának művelődése II. (1920–1948). In: Magyar művelődéstörténet. Szerk.: KÓSA László. Budapest, Osiris, 398–459.

KÓSA 2000 KÓSA László: A magyar néprajz 1945 után. In: Székfoglalók 1995–1998. III. k. Budapest, Magyar Tudományos Akadémia, 1–19.

KOVÁCS 1930 A szellemi munkások összeírása 1928. Szerk.: KOVÁCS Norbert. Budapest, MKKSH.

KOVÁCS 1975 KOVÁCS I. Gábor: Adalékok a magyar értelmiség kereseti viszonyaihoz a két világháború között. Szociológia, 1975/4.

KOVÁCS M. 1995 KOVÁCS M. Mária: Aesculapius militans. In: GYÁNI Gábor (szerk.): Magyarország társadalomtörténete II. 1920–1944. Szöveggyűjtemény. Budapest, Nemzeti Tankönyvkiadó, 493–507.

KOVÁCS M. 1996 KOVÁCS M. Mária: Ambiguities of emancipation: women and the ethnic question in Hungary. Women’s History Review, 1996/4.

KOVÁCS M. 2012 Kovács M. Mária: Törvénytől sújtva. A numerus clausus Magyarországon, 1920–1945. Budapest, Napvilág.

KULCSÁR 1975 KULCSÁR Rózsa: A nők társadalmi mobilitásának történeti tendenciái Magyarországon. Statisztikai Szemle, 1975/10.

KUN 1936 KUN Mária: Szilágyi Ágota: A 20. század angol regénye. Magyar Női Szemle, 1936/4–5.

L. NAGY 1994 L. NAGY Zsuzsa: Az iparosok, a kereskedők és az iskola. In: L. NAGY Zsuzsa (szerk.): Iparosok és kereskedők a két világháború közötti Magyarországon. Budapest, MTA Törttud. Int., 7–56.

LADÁNYI 1996 LADÁNYI Andor: Két évforduló. A nők felsőfokú tanulmányainak száz éve. Educatio, 1996/3.

LADÁNYI 2000 LADÁNYI Andor: Klebelsberg felsőoktatási politikája. Budapest, Argumentum.

LADÁNYI 2002 LADÁNYI Andor: A gazdasági válságtól a háborúig. A magyar felsőoktatás az 1930-as években. Budapest, Argumentum.

LAKATOS 1973 LAKATOS Éva: Magyar irodalmi folyóiratok C–E. Budapest, A Petőfi Irodalmi Múzeum Bibliográfiai Füzetei A. sorozat 2. 107.

LAKY 1931 LAKY Dezső: A magyar egyetemi hallgatók statisztikája 1930. Budapest, MKKSH.

LAMPLAND 1994 LAMPLAND, Martha: Feminizmus és társadalomkutatás. In: HADAS Miklós (szerk.): Férfiuralom: Írások nőkről, férfiakról, feminizmusról. Ford.: ACSÁDY Judit. Budapest, Replika Kör, 55–62.

LENGYEL 1990 LENGYEL András: A magyar írói rend összetétele 1922-ben. Kísérlet egy forrástípus irodalomszociológiai elemzésére In: Uő: Útkeresések. Irodalom- és művelődéstörténeti tanulmányok. Budapest, Magvető.

LINDSEY–EVANS 1929 LINDSEY, Ben – EVANS, Wainwright: The Companiote Marriage. London, Brentano’s.

LYKA 1920 Sz. J. [LYKA Károly]: Nők az alkotmányban. Uj Idők, 1920/5.

MACDONALD 1983 MACDONALD, Dwight: Masscult and Midcult. In: Uő: Against the American Grain. New York: Da Capo Press.

MADARÁSZ 1935a MADARÁSZ Erzsébet: Az orvosnők feladatai. Magyar Női Szemle, 1935/1–2.

MADARÁSZ 1935b MADARÁSZ Erzsébet: Csaba Margit: Amit egy fiatalasszonynak tudni kell. Magyar Női Szemle, 1935/ 9–10.

MAGYAR ASSZONYOK AZ IFJÚSÁGÉRT 1927 A Magyar Asszonyok Nemzeti Szövetsége az egyetemi ifjúságért. A Magyar Asszony, 1927/7–8–9.

MAGYARY 1929 MAGYARY Zoltán: Emlékirat az egyetemi ifjúság szociális gondozásának megszervezése tárgyában. Budapest, Egyetemi Ny.

MAGYARYNÉ 1935a MAGYARYNÉ TECHERT Margit: Az a célunk… Magyar Női Szemle, 1935/1–2.

MAGYARYNÉ 1935b MAGYARYNÉ TECHERT Margit: Tallózás Szendrey Júlia költeményei között. Magyar Női Szemle, 1935/7–8.

MAGYARYNÉ 1937a MAGYARYNÉ TECHERT Margit: M. B. Kennicott: A szívünk ébren van. Magyar Női Szemle, 1937/10–11.

MAGYARYNÉ 1937b MAGYARYNÉ TECHERT Margit: Eltolódások Német- és Oroszországban. Magyar Női Szemle, 1937/12.

MAGYARYNÉ 1938 MAGYARYNÉ TECHERT Margit: Szücsné Lengyel Margit: Fogolytábor békében. Magyar Női Szemle, 1938) 7–8.

MAI BANKKISASSZONY 1939 A mai bankkisasszony élete. Magyar Női Szemle, 1939. szeptember–október.

MANDEL 1929 MANDEL Károly: A nőkről szóló magyar törvények Szent Istvántól napjainkig 1000–1928. Budapest, Grill.

MÁRTONFFY 1922 MÁRTONFFY Károly: A nemzeti lélek integritása. A Magyar Asszony, 1922/4. 14–15.

MATTYASOVSZKY 1937 MATTYASOVSZKY Kornélia: Az első magyar női munkatáborról. Magyar Női Szemle, 1937/1–2.

MATTYASOVSZKY-ZS. 1938 MATTYASOVSZKY-ZSOLNAY Margit: Az önkéntes szociális munka. Magyar Női Szemle, 1938/7–8.

MCQUAIL 2003 MCQUAIL, Denis: A tömegkommunikáció elmélete. Budapest, Osiris.

MELLY é. n. MELLY József: A budapesti orvosok szociális és gazdasági viszonyai. Budapest, Szfőv. Stat. Hiv.

MIHALICS 1933 MIHALICS Vid: Keresztény-szocializmus. Budapest, Magyar Szemle Társaság.

MINÁRYNÉ, é. n. MINÁRYNÉ TECHERT Anna: Feljegyzések a Magyary házaspárról. (Kézirat, a család tulajdonában.) Budapest, k. n.

MÓK 1920 MÓK Ferencné: Az amerikai nőkről. Uj Idők, 1920/12.

MOLNÁR 1934 MOLNÁR Olga: A női munkaerők számának alakulása a székesfővárosban. Budapest, Szfőv. Stat. Hiv.

MOLNÁR 1938 MOLNÁR Olga: Munkanélküliség a szellemi pályákon alkalmazott nők körében. Budapest, MKKSH, 1938.

MOLNÁR 1939 MOLNÁR Olga: Hogyan helyezkedtek el a diplomás nők? Magyar Női Szemle, 1939/1–2.

MOYNAGH 2012 MOYNAGH, Maureen – FORESTELL, Nancy: General Introduction: Documenting First Wave Feminisms. In: Uők (eds.): Documenting First Wave Feminisms, Volume I: Transnational Collaborations and Crosscurrent. Toronto – Buffalo – London, University of Toronto Press, 2012 (Kindle edition).

MUNKNÉ 1992 MUNKNÉ HEGEDŰS Katalin: Az orvosegyesületek politikai tevékenysége a két világháború között. Kandidátusi értekezés (SOTE). Kézirat. Budapest, 1992.

MÜHLBECK 1937 MÜHLBECK Károly: Állást vagy férjet követelnek az állástalan tanítónők. Uj Idők, 1937/13.

NAGY 1940 NAGY László: A női munka jelentősége a szociálpolitikában. Magyar Női Szemle, 1940/1–2.

NAGY 1994 NAGY Beáta: A nők kereső tevékenysége Budapesten a 20. század első felében. In: HADAS Miklós (szerk.): Férfiuralom. Írások nőkről, férfiakról, feminizmusról. Budapest, Replika Kör.

NAGYDIÓSI 1958 NAGYDIÓSI Gézáné: Női lapok a XIX. század végéig. In: Az OSZK évkönyve 1957. Budapest, OSZK, 193–225.

NEMESNÉ 1937 NEMESNÉ MÜLLER Márta: Hogyan lettem „új nevelő”? Magyar Női Szemle, 1937/8–9.

NEMESNÉ 1937b NEMESNÉ MÜLLER Márta: A Családi Iskola életkeretei, nevelő és oktató munkája. Budapest, Studium.

NÉPSZÁMLÁLÁS 1926 Az 1920. évi népszámlálás. 3–4. Budapest, MKKSH, 1926.

NÉPSZÁMLÁLÁS 1928 Az 1920. évi népszámlálás. 5. Budapest, MKKSH, 1928.

NÉPSZÁMLÁLÁS 1936 Az 1930. évi népszámlálás. 4–5. Budapest, MKKSH, 1936

NÉPSZÁMLÁLÁS 1941 Az 1930. évi népszámlálás. 6. Budapest, MKKSH, 1941.

NÉPSZÁMLÁLÁS 1947 Az 1941. évi népszámlálás. Demográfiai adatok községek szerint. Kézirat gyanánt. Budapest, KSH, 1947.

NÉPSZÁMLÁLÁS 1978 Az 1941. évi népszámlálás. 3., összefoglaló adatok. Összeáll.: DÁNYI Dezső et al. Budapest, KSH, 1978.

NÉPSZÁMLÁLÁS 1979 Az 1941. évi népszámlálás. 4., Demográfiai és foglalkozási adatok törvényhatóságok szerint. Budapest, KSH, 1979.

NEU 1935 NEU Jolanda: Látogatás Földes Lenkénél. Dolgozó Asszonyok Lapja, 1935/5.

NÉVTÁR 1896 Magyarország tiszti czím- és névtára 1896. Budapest, OMKKSH, 1896.

NÉVTÁR 1906 Magyarország tiszti czím- és névtára 1906. Budapest, OMKKSH, 1906.

NÉVTÁR 1917 Magyarország tiszti czím- és névtára 1917. Budapest, OMKKSH, 1917.

NÉVTÁR 1928 Magyarország tiszti cím- és névtára 1928. Budapest, MKKSH, 1928.

NIEDERMÜLLER 2008 NIEDERMÜLLER Péter: Sokféle modernitás, In: Uő et al. (szerk.): Sokféle modernitás. A modernizáció stratégiái és modelljei a globális világban. Budapest, L’Harmattan.

NŐ 1920 A Feministák Pártközi Szövetségének nyilatkozata. A Nő, 7 1920/7.

NŐ ÉS A HIVATAL. 4. A nő és a hivatal, Uj Idők, 1937/4.

NŐK AZ EGYETEMEN 1919 Nők az egyetemen. A Nő, 1919/4.

NYUGAT 1923 LACZKÓ Géza: Fügefalevél. Tanulmányok és megjegyzések a női lélekről, a testről és mindkettő díszeiről. Nyugat, 1923/6.

OTTÓ 1931 OTTÓ József: A női munka és a nő egészsége. MONE Orvostársadalmi Szemle. 1931/11.

ŐSY 1969 ŐSY József: Nőhallgatók az egyetemeken és a főiskolákon. Statisztikai Szemle, 1969/6.

PAJKOSSY 2003 Magyarország története a 19. században. Szöveggyűjtemény. Szerk.: PAJKOSSY Gábor. Budapest, Osiris.

PAKSY 2010 PAKSY Zoltán: Választások Bethlen-módra – 1922. In: FÖLDES György – HUBAI László (szerk.): Parlamenti választások Magyarországon 1920–2010. Budapest, Napvilág.

PALASIK 2007 PALASIK Mária: A nők a parlamentben (1920–1990). In: PALASIK Mária (szerk.): A nő és a politikum. A nők politikai szerepvállalása Magyarországon. Budapest, Napvilág, 227–257.

PÁLMAI 1930 PÁLMAI Jenő: Pesti nő, párizsi nő, német nő, szláv nő. In: MIKES Lajos (szerk.): Az Est hármaskönyve, 1930. I. k. A férfi könyve. Budapest.

PAPP 2003 PAPP Barbara: A Magyar Női Szemle elemzése. Sic Itur Ad Astra, 2003. 2–3.

PAPP 2013 PAPP Barbara: Nők a politikában: A Magyar Asszonyok Nemzeti Szövetsége. In: KOLLARITS Krisztina (szerk.): Tormay Cécile-emlékkonferencia. 2012. október 5. Budapest, Magyar Művészeti Akadémia, 177–188.

PATTERSON 2008 Martha H. PATTERSON: Introduction. In: Uő (ed.): The American New Woman Revisited. A Reader, 1894–1930. New Brunswick, Rutgers University Press.

PÁZMÁNDY 1939 PÁZMÁNDY Zsuzsanna: A bölcsészettanhallgató. Magyar Női Szemle, 1939/7–8.

PEKÁR é. n. PEKÁR Gyula: A nő szabadságharca. Budapest, Singer és Wolfner.

PESTI HÍRLAP LEXIKONA 1937 A Pesti Hírlap Lexikona. A mindennapi élet és az összes ismeretek kézikönyve egy kötetben. Budapest, Pesti Hírlap Kiadása, X.

PETERDI 2002 PETERDI Vera: Egy polgárcsalád élete és otthona a Belvárosban és az arisztokrata negyedben a két háború között. Folia Historica, XXIII–II. (2002) II. köt. 117–177.

PETŐ 1997 PETŐ Andrea: „Minden tekintetben derék nők”. A nők politikai szerepei és a nőegyletek Magyarországon a két világháború között. In: NAGY Beáta – S. SÁRDI Margit (szerk.): Szerep és alkotás. Női szerepek a társadalomban és az alkotóművészetben. Debrecen, Csokonai, 269–275.

PETŐ 2003 PETŐ Andrea: Napasszonyok és holdkisasszonyok. A mai magyar konzervatív női politizálás alaktana. Budapest, Balassi.

PETŐ 2008 PETŐ Andrea: A nők és a férfiak története Magyarországon a hosszú 20. században. Kiegészítő tananyag a középiskolák számára. Budapest, Szociális és Munkaügyi Minisztérium.

PETŐ–SZAPOR 2004 PETŐ Andrea – SZAPOR Judit: A női esélyegyenlőségre vonatkozó női felfogás hatása a magyar választójogi gondolkodásra 1848–1990. Az „állam érdekében adományozott jog” feminista megközelítésben. In: SAJÓ András (szerk.): Befogadás és eredetiség a jogban és a jogtudományban. Adalékok a magyarországi jog természetrajzához. Budapest, Áron.

PLÉH 1992 PLÉH Csaba: Pszichológiatörténet. A modern pszichológia kialakulása. Budapest, Gondolat.

POLYÁK 2014 POLYÁK Petra: Kitüntetéses doktoravatások az Erzsébet Tudományegyetemen (1914–1950) – 1. Sub auspiciis Gubernatoris promotio: feltételek és jelöltek. 2014/09/04 leveltar.pte.hu/ Letöltés ideje: 2017. 01. 10.

PRAHÁCS 1935 PRAHÁCS Margit: Brunszvik Teréz. Magyar Női Szemle, 1935/1–2. PRAHÁCS 1937 PRAHÁCS Margit: Női problémák – női regények. Magyar Női Szemle, 1937/12.

PROGRAM, 1926. A Feministák Egyesületének Programja. A Nő, 1926. május 19.

PUGH 2000 Martin PUGH: The March of the Women. A Revisionist Analysis of the Campaign for Women’s Suffrage, 1866–1914. Oxford, Oxford University Press.

PUKÁNSZKYNÉ 1938 PUKÁNSZKYNÉ KÁDÁR Jolán: Nóra hazatér: A tanult nő a modern magyar színpadon. Magyar Női Szemle, 1938/7–8.

R. VÁRKONYI 1997 R. VÁRKONYI Ágnes (et al.): Nők a magyar történelemben. Összeáll. R. VÁRKONYI Ágnes. Budapest, Zrínyi.

RADNÓTHYNÉ 1939 RADNÓTHYNÉ HRABOVSZKY Irén: Milyen volt a békebeli leányélet? Magyar Női Szemle, 1939/11–12.

RAFFAY 1922 RAFFAY Sándor: A magyar nő nemzeti hivatása. A Magyar Asszony, 1922/9.

RÁK 1919 A rák jegyében. A Nő, 1919/4.

RAVASZ 1922 RAVASZ László: Az új női typus. A Magyar Asszony, 1922/3.

REEDER 2012 Linda REEDER: Women and the Great War. Femininity under Fire in Italy. The Journal of Modern History, 2012/3.

REMÉNYI 2001 REMÉNYI Andrea Ágnes: Nyelv és társadalmi nem. Replika, 2001/11.

RITOÓK 1928 RITOÓK Emma: A nők és a főiskolai nevelés. Dolgozó Asszonyok Lapja, 1928/1., 1928/2.

ROMSICS 2000 ROMSICS Ignác: Magyarország története a XX. században. 2., jav. kiad. Budapest, Osiris.

RUSZNYÁK 1936 RUSZNYÁK Gyula: A nő a modern társadalomban. Budapest, Szent István Társulat.

SAÁD 1989 SAÁD József: Magyar Szemle: Repertórium és tartalomelemzés. 1. Budapest, FSZEK – ELTE Szoc. Int.

SAÁD 2000 SAÁD József: Magyary Zoltán. Budapest, Új Mandátum.

SÁNDOR 1935 SÁNDOR Emma: Ballag már a vén diák: Milyen pályák állnak nyitva a most érettségizett leányok előtt? Magyar Női Szemle, 1935/7–8.

SÁRAI SZABÓ 2005 SÁRAI SZABÓ Katalin: Nők a Budapesti Teológiai Akadémián a két világháború között. In: PETRŐCZI Éva – BERECZ Ágnes (szerk.): A Ráday Gyűjtemény Évkönyve XI. Budapest, Ráday Gyűjtemény.

SÁRAI SZABÓ 2014 SÁRAI SZABÓ Katalin: Normakövető női emancipáció. A konzervatív nőmozgalom Magyarországon a 19. század végén, 20. század elején. Replika, 85–86.

SCHMITT 2002 Carl SCHMITT: A politikai fogalma. Előszóval és három korolláriummal kiegészített 1932-es szöveg. In: Uő: A politikai fogalma. Válogatott politika- és államelméleti tanulmányok. Fordította, szerkesztette és az utószót írta: CS. KISS Lajos. Budapest, Attraktor – Osiris.

SCHULER 1938 SCHULER Dezső: Hatósági és társadalmi embervédelem Budapesten. 1–2. köt. Budapest, Szfőv. Stat. Hiv., é. n.

SCHÜTZ 1933 SCHÜTZ Antal: A házasság. Budapest, Szent István-Társulat.

SCOTT 2001 SCOTT, Joan Wallach: Van-e a nőknek történelmük? Budapest, Balassi.

SÉLLEI 2011 SÉLLEI Nóra: A szingliregény esete, avagy a populáris kultúra neme. arkadia.pte.hu/

SERÁK 1936 [SERÁK Julianna] E. Gy.: Éva és Évi. Bokor Malvin új regénye. Uj Idők, 1936/3.

SIMÁN 1926 SIMÁN Erzsébet: „Nem vagyok feminista.” A Nő, 1926. december, 17.

SIMÁNDI 1998 SIMÁNDI Irén: A nők választójoga a századfordulótól 1938-ig. Múltunk, 1998/1.

SIMÁNDI 2009 SIMÁNDI Irén: Küzdelem a nők parlamenti választójogáért Magyarországon 1848–1938. Budapest, Gondolat.

SIMONFAY 1938 SIMONFAY Margit: Hogyan lettem írónő? Magyar Női Szemle, 1938/1–2.

SIMONNÉ 1937 SIMONNÉ JANKOVICH Adél: Önkéntes munkaszolgálat és a női munkatáborok. Magyar Női Szemle, 1937/6–7.

SIPOS 1999 SIPOS Balázs: Adattár. Foglalkozási, munkanélküliségi, béradatok; a szakegyletek, szakszervezetek és a szociáldemokrata párt csoportjainak, tagjainak számára, gazdálkodására, művelődési, oktatási tevékenységére, illetve a sztrájkokra vonatkozó adatok. In: A magyar szociáldemokrácia kézikönyve. Főszerk: VARGA Lajos. Budapest, Napvilág.

SIPOS 2005 SIPOS Balázs: „Asszonyfejjel férficélokért…” Olvasatok és ábrázolások egy újkonzervatív korszakról. In: PALASIK Mária – SIPOS Balázs (szerk.): Házastárs? Vetélytárs? A női szerepek változása a 20. századi Magyarországon. Budapest, Napvilág, 11–37.

SIPOS 2010 SIPOS Péter: Őrségváltás szavazócédulákkal – 1935. In: FÖLDES György – HUBAI László (szerk.): Parlamenti választások Magyarországon 1920–2010. Budapest, Napvilág.

SIPOS 2011 SIPOS Balázs: Sajtó és hatalom a Horthy-korszakban. Politika- és társadalomtörténeti vázlat. Budapest, Argumentum.

SIPOS 2013 SIPOS Balázs: Hogyan kerül(t) a jelentés a moziba? Médiakutató, 2013/1.

SIPOS 2014 SIPOS Balázs: Modern amerikai lány, új nő és magyar asszony a Horthy-korban: Egy nőtörténeti szempontú médiatörténeti vizsgálat. Századok, 2014/1.

SIPOS 2015 SIPOS Balázs: Szempontok a Horthy-kor és a Kádár-kor nyilvánosságának vizsgálatához-összehasonlításához. ME.DOK: MÉDIA-TÖRTÉNET-KOMMUNIKÁCIÓ, 2015/3.

SIPOS 2016 SIPOS Balázs: Rendszerváltozások a Horthy-korban. In: SIPOS Balázs – SZATMÁRI Péter (szerk.): Sokszínű politikatudomány: Bayer József 70. születésnapjára. Budapest, L’Harmattan.

SOHN 1994 SOHN, Anne-Marie: Between the Warsin France and England. In: Françoise THÉBAUD (szerk.): A History of Women int he West. V. Toward a Cultural Identity in the Twentieth Century. Cambridge – Massachusetts –London, The Belknap Press of Harvard University Press, 92–117.

SOROPTIMIST é. n. A soroptimizmus céljai. Budapest, Soroptimist Club.

STADLER–SCHOPF 1937 STADLER Anna – SCHOPF Marianne: A lellei settlement tanfolyam visszhangja. Magyar Női Szemle, 1937/1–2.

STATISZTIKA 1923–1941 Magyar statisztikai évkönyv. Budapest, Országos Magyar Királyi Statisztikai Hivatal.

STRASSENREITER 2011 STRASSENREITER Erzsébet: Kéthly Anna válogatott levelei (1921–1976). Budapest, Napvilág.

STUBENVOLL 1937 STUBENVOLL Anna: Modern vagy „modern” nő? Magyar Női Szemle, 1937/12.

SUGH 1937 SUGH Mária: Ahogyan mi látjuk. Magyar Női Szemle, 1937/6–7.

SURÁNYI 1922 SURÁNYI Miklós. Korunk asszonya. Uj Idők, 1922/17.

SZ. JÓNÁS 1986 SZ. JÓNÁS Ilona: Árpádházi Szent Erzsébet. Budapest, Akadémiai.

SZ. WERESS 1937 [Sz. WERESS Jolán]: Ausztrália közelről. Uj Idők, 1937/9.

SZABADSÁGHARC, 1935. A nő szabadságharca. Népszava, 1935. május 4.

SZABÓ 1990 SZABÓ István Andor: Az úriember. A jó társaság szabályai. Budapest, Gondolat.

SZABÓ 1937 SZABÓ Zoltán: A tardi helyzet. Budapest, Cserépfalvi.

SZAJBÉLY 1995 SZAJBÉLY Mihály (szerk.): Rejtelmek labirintusában. Összegyűjtött esszék, tanulmányok, újságcikkek. Budapest, Magvető.

SZAKÁL 1934 SZAKÁL János: A magyar tanítóképzés története. Budapest, k. n.

SZAPOR 2006 SZAPOR Judit: Feministák és „radikális asszonyok”. Női politikusok az 1918-as demokratikus forradalomban. In: GYÁNI Gábor – NAGY Beáta (szerk.): Nők a modernizálódó magyar társadalomban. Debrecen, Csokonai, 254–277.

SZAPOR 2007 SZAPOR Judit: A magánszférából a politikai közéletbe: a női politizálás története a kezdetektől 1945-ig. In: PALASIK Mária (szerk.): A nő és a politikum. A nők politikai szerepvállalása Magyarországon. Budapest, Napvilág, 129–144.

SZÉCSI–GÉRA 2015 SZÉCSI Noémi – GÉRA Eleonóra: A budapesti úrinő magánélete, 1860–1914. Budapest, Európa.

SZÉCSÉNYI 2013 SZÉCSÉNYI Mihály: Nőkongresszus Budapesten, anno. Budapest, 2013/7.

SZEDERKÉNYI 1917 r. r.: Szederkényi Anna új regényei. Budapesti Szemle, 483. sz. 1917. március.

SZEGVÁRI 1922 Dr. SZEGVÁRI Sándorné: A választójogi rendelet. A Nő, 1922/1.

SZEGVÁRI 1969 N. SZEGVÁRI Katalin: A nők művelődési jogaiért folytatott harc hazánkban (1777–1918). Budapest, Közgazdasági és Jogi.

SZEGVÁRI 1988 N. SZEGVÁRI Katalin: Numerus clausus rendelkezések az ellenforradalmi Magyarországon. Budapest, Akadémiai.

SZEGVÁRI 2001 NAGYNÉ SZEGVÁRI Katalin: A női választójog külföldön és hazánkban. Budapest, HVG.

SZEKFŰ 1989 SZEKFŰ Gyula: Három nemzedék és ami utána következik. Budapest, ÁKV–Maecenas.

SZÉP 1935 SZÉP Ernő: Pista. In: Az Est hármaskönyve, 1935. Asszony, szépség, szeretet. Budapest, k. n.

SZÉP VÁROS 1930 „Szép város Kolozsvár 131”. Uj Idők, 1930/4.

SZERB 1969 SZERB Antal: Amerikai könyvek. In: Uő: A varázsló eltöri pálcáját. Budapest, Magvető.

SZERB 1992 SZERB Antal: Magyar irodalomtörténet. Budapest, Magvető.

SZEREP 1997 Szerep és alkotás. Női szerepek a társadalomban és az alkotóművészetben. Szerk.: NAGY Beáta – S. SÁRDI Margit. Debrecen, Csokonai.

SZERETNÉM 1931 „Szeretném, ha szeretnének”. Uj Idők, 1931/6.

SZIGETI 1995 SZIGETI Endre: Takaróné Gáll Beatrix, az első női közgazdasági magántanár. In: SZÖGI László – ZSIDI Vilmos (szerk.): Tanulmányok a magyarországi gazdasági felsőoktatás történetéből. Budapest, BKE, 173–177.

SZIKLAY 1935 A magyar sajtó évkönyve 1935. Szerk.: SZIKLAY János – SZÁSZ Menyhért. Budapest, Hungária Lloyd.

SZIKLAY 1936 A magyar sajtó évkönyve 1936. Szerk.: SZIKLAY János – SZÁSZ Menyhért. Budapest, Hungária Lloyd.

SZIKLAY 1937 A magyar sajtó évkönyve 1937. Szerk.: SZIKLAY János – SZÁSZ Menyhért. Budapest, Hungária Lloyd.

SZIKLAY 1939 A Magyar Sajtó Évkönyve 1939. Szerk.: SZIKLAY János. Budapest, Hungária Lloyd.

SZIKLAY 1941 Magyar Sajtóévkönyv 1941. Szerk.: SZIKLAY János. Budapest, Hungária Lloyd.

SZILÁGYI 1935 SZILÁGYI Ágota: Rebecca West. Magyar Női Szemle, 1935/5–6.

SZIRA 1916 SZIRA Béla: Szederkényi Anna: Amíg egy asszony eljut odáig. Magyar Kultúra, 1916. június 20.

SZIRMAI 1926 SZIRMAI Oszkárné: A nők iskoláztatásának kérdése. Az 1924. nov. 16-tól 1925. jan. 26-ig folytatott értekezletsorozat összefoglalása. A Nő, 1926. február.

TAMÁSSY 1936 TAMÁSSY Mária [MAGYARYNÉ TECHERT Margit]: Dal Diotimáról. Magyar Női Szemle, 1936/11.

TÁPAY 1938 TÁPAY SZABÓ Gabriella: A kiegyezés utáni kor asszonya ruhák és divatlapok tükrében. Magyar Női Szemle, 1938/7–8.

TÁPAY 1939 TÁPAY SZABÓ Gabriella: Csinszkáról. Magyar Női Szemle, 1939/7–8.

THÉBAUD 1992 Histoire des femmes en occident: Le 20e siècle. Ed.: THÉBAUD, Françoise. (Histoire des femmes 5:. ed. DUBY, Georges – PERROT, Michelle) Paris, PON.

THIRRING 1935 THIRRING Lajos: Eltolódások a népesség foglalkozásában 1920 és 1930 között. Statisztikai Szemle, 1935/11.

THÖKÖLY 1930 Budapest Székesfőváros Törvényhatósági Választók 1930. évi végleges jegyzéke. Budapest, Szfőváros Házinyomdája.

THUN 1996 THUN Éva: „Hagyományos” pedagógia – feminista pedagógia. Educatio, 5 1996/3.

TIMÁR 1995 TIMÁR Lajos: Az oktatási rendszer és az értelmiség reprodukciója a két világháború között Magyarországon. In: VALUCH Tibor (szerk.): Hatalom és társadalom. Budapest, Osiris–’56-os Intézet, 577–587.

TOLNAI 1926, 1928 Tolnai Új Világlexikona. Budapest, Tolnai Nyomdai Műintézet, V. köt. 1926., XIII. köt. 1928.

TOMKA 2009 TOMKA Béla: Európa társadalomtörténete. Budapest, Osiris.

TORMAY 1921 TORMAY Cécile: Bujdosó könyv. Budapest, k. n.

TORMAY 1930 TORMAY Cécile: A kormányzó. Magyar Asszony, 1930/4.

TORMAY 1937 Tormay Cécile: A magyar nemzeti hadsereghez [1919]. In: Uő: Küzdelmek, emlékezések. Budapest, Genius, 18–20.

TÓTH-BARBALICS, 2010 TÓTH-BARBALICS Veronika: Vigyázó, Harkányi, Żeleński és társaik – 1885 után örökös főrendiházi tagságot nyert családok. In: GERGELY Jenő (szerk.): Vázlatok két évszázad magyar történelméből. Budapest, ELTE.

TÖRÖK 1932 TÖRÖK Sophie: A Manci. Nyugat, 1932/5.

TÖRÖK 1932 TÖRÖK Sophie: Nők az irodalomban. Nyugat, 1932/24.

TÖRÖK 1939 TÖRÖK Sophie: Kaffka Margit halálának 20. évfordulója. Magyar Női Szemle, 1939/9–10.

TÖRÖK 1939 TÖRÖK Sophie: Kaffka Margit halálának 20. évfordulójára. Magyar Női Szemle, 1939. szeptember–október.

TÖRÖK 2016 TÖRÖK Zsuzsa (szerk.): Angyal vagy démon. Tanulmányok Gyulai Pál Írónőink című írásáról. Budapest, 2016.

UJ IDŐK Uj Idők Lexikona. Budapest, Singer és Wolfner, 9–10. k., 1938.; 19–20. k., 1941.

UJ IDŐK 1931 „Uj Idők 32.” Uj Idők, 1931/4.

ÜZENETEK 1934 Üzenetek: Margit. Magyar Uriasszonyok Lapja, 1934/23.

VÁLASZTÁS 1919 Választás előtt. A Nő, 1919/4.

VÁMOS 1997 VÁMOS Éva: Nők műszaki és természettudományos oktatása. In: NAGY Beáta – S. SÁRDI Margit (szerk.): Szerep és alkotás. Női szerepek a társadalomban és az alkotóművészetben. Debrecen, Csokonai, 205–212.

VÁMOS 2003 VÁMOS Éva: Nők a tudományban és a technikában Magyarországon. In: KŐVÁGÓ Sarolta – PAÁL László (szerk.): Árkádia peremén. Írások a művelődés- és tudománytörténet köréből. Kaposvár, CSVMPFK, 97–127.

VARGA 2002 VARGA Péter: Az ember problémája Halasy-Nagy József gondolkodásában. Valóság, 2002/4.

VARGA 2004 VARGA Lajos: Kormányok, pártok és a választójog Magyarországon 1916–1918. Budapest, Napvilág.

VARGA 2011 VARGA Virág: Előszó. Írónők, költőnők a 20. század első felében. NemCsakNem, 1, nemcsaknem.hu/

VARSÁNYI 2005 VARSÁNYI Erika: Egy karrier a budapesti közéletben: Stern Szeréna. In: PALASIK Mária – SIPOS Balázs (szerk.): Házastárs? Vetélytárs? Munkatárs? A női szerepek változása a 20. századi Magyarországon. Budapest, Napvilág.

VÁRÓ 1924 VÁRÓ Andor: A párizsi vörös malom. Filmbemutató hat ember előtt. Színházi Élet, 1924/7.

VIDA 2011 VIDA István (főszerk.): Magyarországi politikai pártok lexikona (1846–2010). Budapest, Gondolat–ELTE Pártok, Pártrendszerek, Parlamentarizmus Kutatócsoport.

VOIT 2000 VOIT Krisztina: A budapesti sajtó adattára 1873–1950. Budapest, Argumentum.

VOLT DOLGOZÓ 1937 „Egy volt dolgozó nő”. Uj Idők, 1937/7.

VONÁSOK 1936 BARANYAI Erzsébet: Vonások az egyetemi és főiskolai leányhallgatók mai lelki arculatából. Budapest, Magyar Női Szemle.

VONYÓ 1997 VONYÓ József: Női szerepek a Nemzeti Egység Pártjában (1932–1939). In: NAGY Beáta – S. SÁRDI Margit (szerk.): Szerep és alkotás. Női szerepek a társadalomban és az alkotóművészetben. Debrecen, Csokonai, 279–289.

VÖRÖS 1965 VÖRÖS László: Adatok a Horthy-korszak egyetemi orvoskarainak társadalomszemléletéről és társadalmi meghatározottságáról. In: Communicatiaes ex Bibliotheca Historiae Medicae Hungariae. Budapest, Orvostudományi Könyvtár, 243–290.

WÄCKER 1935 WÄCKER M. Alexandra: Florence Nightingale. Magyar Női Szemle, 1935/5–6.

WAYLEN 2003 WAYLEN, Georgina: Társadalmi nem, feminizmus és az állam: áttekintés. In: RANDALL, Vicky – WAYLEN, Georgina (eds.): Társadalmi nem, politika és az állam. Feminista társadalomtudományi tanulmányok. Budapest, Jószöveg Műhely.

WEINBAUM 2008 WEINBAUM, Alys Eve et al.: The Modern Girl Around the World: Consumption, Modernity, and Globalization. Durham, Duke University Press.

WEIS 1930 WEIS István: A mai magyar társadalom. Budapest, Magyar Szemle Társaság.

WEIS 1942 WEIS István: Hazánk társadalomrajza. Budapest, k. n.

WIESNER 2001 WIESNER, Merry E.: Women and Gender in Early Modern Europe. 2. Cambridge, Cambridge University Press.

WINNIPEG 1937 „I. Z.-né Winnipeg, Kanada”. Uj Idők, 1937/13.

WÜNSCHER 1928 WÜNSCHER Frigyes: Csonka-Magyarország sajtója. 2. kiad. Debrecen – Budapest, Csáthy, 1928.

WÜNSCHER 1931 WÜNSCHER Frigyes (szerk.): Sajtóalmanach 1931. Csonkamagyarország sajtója, IV. kiadás. A Sajtó könyvtára 11. Debrecen-Budapest, Csáthy.

www.ifuw.org http://www.ifuw.org. Letöltés ideje: 2002. nov. 1.

www.tarki.hu http://www.tarki.hu. Letöltés ideje: 2003. szept. 9.

ZEIDLER 2009 ZEIDLER Miklós: A revíziós gondolat. Pozsony, Kalligram.

ZINNER 1989 ZINNER Tibor: Az ébredők fénykora, 1919–1923. Budapest, Akadémiai.

ZSOLNAY 1933 ZSOLNAY Zoltán: A „kettős” állások körül… Magyar Kultúra, 1933/2.

Táblázatok, ábrák jegyzéke

1. táblázat – A népesség írni-olvasni tudása megfelelő korcsoportokon belül. Forrás: NÉPSZÁMLÁLÁS, 1978. alapján

2. táblázat – Legalább 6 elemit végzettek a megfelelő korcsoportokban. Forrás: NÉPSZÁMLÁLÁS, 1978. alapján

3. táblázat – A középfokú iskolák legalább négy osztályát végzettek a megfelelő korcsoportokban. Forrás: NÉPSZÁMLÁLÁS, 1978. alapján

4. táblázat – Középiskolák legalább nyolc osztályát végzettek a megfelelő korcsoportokban. Forrás: NÉPSZÁMLÁLÁS, 1978. alapján

5. táblázat – Felsőfokú végzettségűek a megfelelő korcsoportokban. Forrás: NÉPSZÁMLÁLÁS, 1978. alapján

6. táblázat – A budapesti oktatási intézmények hallgatói. Forrás: BUDAPEST, 1924. 410–413., 1930. 406., 1936. 496. alapján

7. táblázat – A polgári iskolák tanulói és az elsős polgári iskolások. Forrás: STATISZTIKA, 1923–1941. alapján

8. táblázat – Középiskolások és elsős középiskolások. Forrás: STATISZTIKA, 1923–1941. alapján

9. táblázat – A kisdedóvónő- és tanítóképzők hallgatói. Forrás: STATISZTIKA, 1923–1941. alapján

10. táblázat – A felső kereskedelmi iskolák hallgatói. Forrás: STATISZTIKA, 1923–1941. alapján

11. táblázat – A középiskolában érettségizők. Forrás: STATISZTIKA, 1923–1941. alapján

12. táblázat – A felső kereskedelmiben érettségizők. Forrás: STATISZTIKA, 1923–1941. alapján

13. táblázat – A kereső nők létszáma a különböző foglalkozási főcsoportokban. Forrás: NÉPSZÁMLÁLÁS, 1978. 24–26. alapján

14. táblázat – A kereső nők nemzedékek közötti társadalmi mobilitása Magyarországon 1930-ban. Forrás: KULCSÁR, 1975. 980.

15. táblázat – Szellemi munkások végzettsége (%). Forrás: KOVÁCS, 1930. alapján

16. táblázat – A szellemi munkások vallási viszonyai, összevetve az 1930-as népszámlálás adataival (%). Forrás: KOVÁCS, 1930. és NÉPSZÁMLÁLÁS, 1978. alapján

17. táblázat – A diplomás férfiak és nők megoszlása Magyarország néhány nagyobb városában (%). Forrás: NÉPSZÁMLÁLÁS, 1928. 54–55., NÉPSZÁMLÁLÁS, 1941. 57–63. NÉPSZÁMLÁLÁS, 1947. 4*., NÉPSZÁMLÁLÁS, 1979. 28–32. alapján

18. táblázat – Az ismert alapítási évű budapesti női egyesületek 1930-ig. Forrás: BUZIÁSSY, 1938. alapján

19. táblázat – A budapesti nőegyesületek által fenntartott intézmények 1936-ban. Forrás: SCHULER, 1938. alapján.

20. táblázat – A Horthy-korszakban megjelent női lapok. Forrás: P. B., S. B., saját gyűjtés.

21. táblázat – A Magyar Női Szemle munkatársainak adatai. Forrás: P. B., S. B., saját gyűjtés

22. táblázat – Az osztályba járók apjának (gyámjának) foglalkozása (fő). Forrás: BFL VIII. 38. b. 36–39., 54., 56., 58. alapján

23. táblázat – Az 1. b vallási megoszlása. Forrás: BFL VIII. 38. b. 36–39., 54., 56., 58. alapján

24. táblázat – A leánygimnázium érettségi eredményei 1918-ban (fő). Forrás: BFL VIII. 38. b. 1918 alapján

1. ábra – Magyary Zoltán előrejelzései az érettségizők számáról a 18 évvel korábbi élveszületések alapján – a tényleges tendenciával, valamint a felső kereskedelmiben érettségizők számával összevetve. Forrás: MAGYARY, 1929. 19. és STATISZTIKA, 1923–1941. alapján

Képek forrásjegyzéke

Budapest Főváros Levéltára:

2., 4., 13., 20., 22.

FORTEPAN:

1., 5., 6., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 14., 15., 16., 17., 19., 21., 23., 24., 25., 33., 34.

Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár:

26., 27., 28., 29., 30., 31., 32.

Magángyűjteményből származik:

3., 35., 36., 37.

Borító:

FORTEPAN

Kiadta a Napvilág Kiadó
Budapest, 2022.
Elektronikus kiadás

A kiadásért felel
a Napvilág Kiadó ügyvezető igazgatója
Felelős szerkesztő Németh Zsófia
Felelős szerkesztő Klopfer Judit
Borító Janković Milán
Művészeti vezető Janković Milán
Elektronikus könyv Nagy Lajos

www.napvilagkiado.eu

ISBN 978 963 338 487 9

Felhasznált betűtípus:
Noticia Text – SIL Open Font Licence