A fordítás alapjául szolgáló mű:

Eleanor Haley & Litsa Williams: What’s Your Grief?

Copyright © 2022 by Eleanor Haley and Litsa Williams

Designed by Andie Reid

All rights reserved.

Te mit gyászolsz? © Partvonal Könyvkiadó, 2024

Magyar fordítás © László Zsófia

Minden jog fenntartva! Jelen kiadvány sem részben, sem egészben nem másolható, nem sokszorosítható, sem elektronikus, sem mechanikai eljárással. Bárminemű felhasználása csak a kiadó írásos engedélyével történhet.

Partvonal Könyvkiadó, Budapest, 2024

www.partvonal.hu

Köszönjük Babai-Szénégető Adrienn szakmai segítségét és közreműködését a magyar kiadásban.

Felelős kiadó a Partvonal Könyvkiadó ügyvezetője

Felelős szerkesztő: Korentsy Márta

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn

Szerkesztő: Koczka Erika

Korrektor: Dobos Attila

ISBN 978 963 609 129 3

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Tartalom

Bevezető: Avagy bárcsak ne volna szükséged erre a könyvre!

Első rész
A gyász alapjai

Általános igazságok és komoly alapvetés a gyász és a veszteség megértéséhez

Második rész
A gyász széles tartománya

A veszteséghez kapcsolódó gondolatok, érzések és tapasztalatok tengere

Harmadik rész
Megküzdeni a veszteséggel

Általános igazságok és komoly alapvetés a gyász és a veszteség megértéséhez

A listák listája

Bibliográfia

Tárgymutató

Köszönetnyilvánítás

A szerzőkről

Bevezető Avagy bárcsak ne volna
szükséged erre a könyvre!

Kedves Olvasó!

Nehéz köszönteni valakit egy ilyen könyv elején. Egyfelől azt kívánjuk, bárcsak ne volna rá szükséged! Másfelől viszont őszinte örömmel tölt el bennünket, hogy itt köszönthetünk.

Mivel mindketten némiképp szkeptikusak vagyunk, mindig óvatosan választunk könyvet – különösen önsegítő könyvet. Azt ugyan nem szívesen feltételezzük, hogy te is kissé kétkedő vagy, mégis szeretnénk – néhány alapvető kérdés megválaszolásával – némi háttér-információval szolgálni erről a kiadványról.

Miért írtuk meg ezt a könyvet?

Mindketten mentális egészséggel foglalkozó szakemberek vagyunk, szakterületünk a gyász és a veszteség, és mivel magunk is megtapasztaltuk a veszteséget, mindig arra törekedtünk, hogy segítsünk másoknak megérteni, milyen rendkívül széles spektrumú érzelmi és egyéb tapasztalat tekinthető „normálisnak” a gyász időszakában. Ezért hoztuk létre 2012-ben What’s Your Grief? (Te mit gyászolsz?) néven online közösségünket.

Azóta cikkek százait írtuk a gyászról és a veszteségről, amelyeket a témával foglalkozó szakemberek és az érintettek milliói olvasnak el minden esztendőben. 2020-ban pedig elkezdtük írni ezt a könyvet. (És ha netán elfelejtetted volna, mi történt 2020-ban – a Covid–19-világjárvány –, amire persze mi sem számítottunk, az online világ rohamos térhódítása ellenére ez a könyv még mindig elérhető nyomtatott formában.) Az az év a nagy változások esztendeje volt – lemondások, karantén, távmunka, veszteségek, magány, betegség és halál jellemezték. Olyan időszak volt, amely során mindenki rácsodálkozhatott arra, mennyiféle formát ölthet a veszteség, hiszen – bár eltérő mértékben – szinte valamennyien átéltük.

Mégis akadtak olyanok, akik megkérdőjelezték az érzéseiket: „Nem önző dolog apróságokon bánkódni, amikor oly sok ember betegszik és hal meg?” A kérdésre a válasz egyszerűen: nem. Mégpedig a következők miatt:

Némely veszteség ugyan kisebbnek tűnik másoknál, de a te bánatod éppúgy jogos és kifejezésre méltó, függetlenül attól, hogy mekkora.

Nincs küszöbértéke annak, hogy mekkora veszteség következtében lehetnek az embernek gyászjellegű érzései.

Valakinek a vesztesége nem fosztja meg a másik embert a saját veszteségétől.

Függetlenül attól, milyen jellegű veszteséget éltél át, csak te vagy tisztában a fájdalmad mértékével. Bánatod egyedi és személyes, amit több tényező is befolyásol. Íme, közülük néhány:

A bánat önnön reflexiódból (vagyis abból, hogyan vélekedsz, érzel) és az elvesztett egyénhez (vagy dologhoz) fűződő kapcsolatodból tevődik össze.

A veszteség gyakorta dominóhatásként újabb veszteségeket generál. Így valószínűleg szorosan összefüggő veszteségek szövevénye miatt bánkódsz.

Mindannyian másként éljük meg a nehézségeket, a stresszt és az érzelmeket. A gyásznak nincs kizárólagos módja, nincs meghatározott idővonala, és rendkívül sokféleképpen küzdhetünk meg vele.

A gyásszal kapcsolatos tévhiteknek és helytelen értelmezéseknek köszönhetően az emberek gyakran elcsépelt dolognak tartják a veszteséget. Az x típusú veszteség y mennyiségű fájdalommal jár. Vagy azt feltételezik, hogy az ember végighalad a bánat különféle stációin, majd a végén újra előbukkan. Csakhogy a veszteséget nem lehet előre megjósolni, ráadásul nem is egyforma. Épp ellenkezőleg: igen sokféle és teljesen egyéni.

Sajátos jellege miatt a gyász nehezen érthető, és az emberek gyakran zavarba jönnek, amikor a tapasztalatuk nem egyezik az előre várttal. Ilyesmiken töprengenek: „Ez vajon normális, vagy kezdek bekattanni?” Ám az esetek zömében erre a kérdésre egyszerű a válasz: „Igen, normális vagy!” Ahogyan Viktor E. Frankl holokauszt-túlélő és pszichiáter bölcsen fogalmazott az 1946-ban megjelent (magyarul 1988-ban napvilágot látott) …mégis mondj igent az életre! című kötetében: „Egy abnormális helyzetben éppen az abnormális reakció a normális magatartás.”1

Nem tudunk senkit megmenteni a gyász zűrzavarától, de reményeink szerint segítünk kezelhetőbbé tenni.

És sok szempontból a kezelhetőség (és nem a leküzdés) a feladat. Vagy ha más célt akarsz kitűzni, akkor választhatod azt, hogy elviseled, az életed részévé teszed, együtt élsz vele, megérted, vagy ha ambiciózusnak érzed magad, esetleg még gyarapodsz is általa. Ezekből a célokból hiányzik az a fajta lezártság, amely például a bánat leküzdése esetén bekövetkezik, de meg kell jegyeznünk, hogy a gyász feldolgozása „folyamatos”, és az érintettek zöme nem tud csak úgy „túllépni” rajta. Meglehet, ez dermesztő gondolat, de hidd el, minden rendben lesz, majd meglátod!

Ugyanis azzal párhuzamosan, ahogyan egyre inkább kibontakozik a kapcsolatod a gyásszal, nagy valószínűséggel rátalálsz majd a reményre és a gyógyulásra is, miután sikerül megváltoztatnod a hozzáállásodat, miként reagálsz és küzdesz meg a veszteséggel, és hogyan határozod meg a jelentéstartalmát. Épp ebben fog neked segíteni (reményeink szerint) ez a könyv.

Miért vannak a listák? Mire valók?

Az imént állapítottuk meg, hogy a bánat rendkívül komplex emberi tapasztalat. Nem csoda hát, ha te, kedves Olvasó, most azon morfondírozol, vajon, hogy van merszünk valami roppant bonyolultat egy olyan egyszerű dologgal megközelíteni, amilyen egy lista. Megértjük a fenntartásaidat.

A gyász önmagában is mély és nyomasztó érzés. Mindig is az volt a filozófiánk, hogy ne az épp veszteséget elszenvedettek próbáljanak meg átevickélni a sűrű és áthatolhatatlan gyásztámogatáson. Valójában ugyanis egy olyan összetett helyzetben, amilyen a veszteség, apró kis lépésenként kell haladni – lett légyen szó egy új gondolatmenet megértéséről, a veszteség valamely részletének vagy egy új megküzdési módnak a megismeréséről. Ezekkel a listákkal tulajdonképpen azt a feladatot vállaltuk, hogy leszűrjük a legfontosabb tudnivalókat, és olyan módon osztjuk meg, hogy egyaránt könnyű legyen megérteni és alkalmazni őket.

Elöljáróban tisztáznunk kell azt is, hogy amikor listákról beszélünk, akkor sokféle lajstromra használjuk ezt az elnevezést: a teendőkére, az „ezeket ne tedd!” típusúakra, az információs listákra, a bakancslistákra, az általunk kiegészített listákra és az Olvasó által befejezendőkre. Bizton ígérhetjük, sohasem fogjuk azt mondani, hogy a bánatod kategorizálható vagy néhány felsorolási pont segítségével megoldható. Tudjuk, mennyire egyedi a tapasztalatod, és a legsokatmondóbb válaszok azok, amelyekre te magad ébredsz rá.

Végső soron azt reméljük, hogy ez a könyv egy kiindulópont lesz számodra, ahonnan elindulhatsz, belekezdhetsz az átélt veszteséged feltárásába és megértésébe, és megtalálhatod a számodra legalkalmasabb eszközöket ahhoz, hogy megküzdj vele.

Hogyan használd ezt a könyvet?

Amikor hozzáfogtunk e könyv megírásához, hatalmas kísértést jelentett, hogy a történetmesélés hagyományos szakaszaira tagoljuk – bevezetés, tárgyalás, befejezés. Végtére is a gyásznak van íve, hát nem volna roppant megnyugtató, ha ezt a felkavaró tapasztalatot jól ismert szerkezettel ruháznánk fel? Bizonyára megnyugtató volna, de pontos is?

Aligha.

Az igazság ugyanis az, hogy a gyásztörténeteknek nagyon ritkán van befejezésük, és legalább annyira különböznek egymástól, mint a polcon sorakozó könyveid. Nem lehet kijelenteni, hogy „eleinte ezt fogod érezni, aztán meg valami mást”, mert sokféle módon gondolhat, érezhet és cselekedhet egy ember a veszteség hatására.

Azt sem mondhatjuk, hogy „először jön a fájdalom, majd követi a gyógyulás”, mert a valóság ezzel szemben az, hogy arra kényszerülsz, hogy túlélési módokat találj magadnak, miközben a fejed fölött még mindig tombol a vihar.

Végül három egyszerű részre osztottuk a könyvet.

Az első rész, „A gyász alapjai” ellát a legszükségesebb információkkal.

A második rész, „A gyász széles tartománya” sokféle, a veszteséggel kapcsolatos tapasztalatot oszt meg.

A harmadik rész, a „Megküzdeni a veszteséggel” különböző elméleteket és ötleteket tartalmaz.

Természetesen van észszerű magyarázata, miért így következnek egymás után az egyes részek. Ha azonban egymás mellé állítanád őket, az átélt veszteség tapasztalata alighanem pingponglabda módjára ide-oda pattogna közöttük.

Reméljük, hogy teljes egészében végigolvasod ezt a könyvet. Jóllehet maguk a listák önálló témákként is megállják a helyüket, viszont jóval mélyebben kötődnek egymáshoz, mint hinnéd. Lehet, hogy egyes listákat ma nem tartasz lényegesnek, ám a gyász folyamatos tapasztalás. Azok az elgondolások és ötletek, amelyekre ma nem rezonálsz, az idő múlásával, ahogy a veszteséged kibontakozik, hirtelen fontossá válhatnak, így nem árt róluk valamicskét megtudni.

Bár a teljes könyv elolvasására próbálunk rávenni, hozzátesszük, hogy nem lineárisan olvasva kell használni. Talán azokkal a listákkal érdemes kezdened, amelyek számodra a legfontosabbnak tűnnek. Akadhatnak lajstromok, amelyek nem illeszkednek a tapasztalataidhoz, netán olyan témához kapcsolódnak, amellyel még nem állsz készen foglalkozni. Ha ki akarod hagyni őket, nosza, tedd azt! Mindennél fontosabb, hogy úgy használd ezt a könyvet, ahogy számodra a leghasznosabb!

Íme, még néhány ötlet:

Ha úgy gondolod, hogy egy részt teljes egészében el akarsz olvasni, legyen az A gyász alapjai. Ez nagy mennyiségű alapvető információt tartalmaz, ami általánosságban véve is fontos, függetlenül a konkrét veszteségedtől és tapasztalataidtól.

Figyelj oda az „Ezeket a listákat se hagyd ki!” felszólításra. Mindegyik lajstrom után felhívjuk a figyelmedet olyanokra is, amelyek kapcsolódó ötleteket, gondolatokat és gyakorlati eszközöket tartalmaznak.

Ne siess! Tarts szünetet, ha szükségét érzed. Ez a könyv nagyon sokféle témával foglalkozik. Ezek némelyike a személyes fájdalom érzékeny és mély pontjait érintheti. Ha ez bekövetkezne, adj magadnak elegendő időt a kérdéses rész feldolgozására, majd az azt követő ellazulásra is.

Ha az a típus vagy, aki szereti egészben látni a terepet, mielőtt belefog egy könyv olvasásába, először menj végig az itt található teljes listasoron!

Feltétlenül próbáld ki az Írj saját listát! opciót. Azt szeretnénk, ha a könyv végére érve jobban megértenéd a veszteséged történetének folyamatát. A saját listák segíteni fognak abban, hogy elgondolkozz átélt tapasztalataidon és azon, hogy ezek miként függnek össze a veszteséggel, a bánattal, és hogy milyen megküzdési módot részesítesz előnyben.

Végül, de nem utolsósorban arra szeretnénk ösztönözni, hogy légy nyitott az olyan elgondolásokra is, amelyek elsőre idegennek tűnnek számodra. A gyász újfajta kihívásokat teremt, ami olykor azt is jelenti, hogy addig ismeretlen módokat kell találnod ahhoz, hogy megbirkózz vele.

1 dolgot semmiképp ne várj ettől a könyvtől

Mielőtt nekikezdünk, jó, ha tisztázzuk, mit ne várj ettől a könyvtől. Nem fog visszaváltoztatni azzá az emberré, aki a veszteség átélését megelőzően voltál. Az emberek gyakran azt hiszik, hogy a bánat csupán az elsődleges veszteséggel való megküzdés, és ez nagyrészt így is van. Egyúttal azonban magadat is gyászolod, mert a veszteség megváltoztat téged is és a világodat is. A veszteség olyan, akár egy tornádó, amely lecsap az életed kellős közepébe, és mindent, ami az útjába kerül, olyan apró darabokra zúz, hogy lehetetlen ismét összerakni.

Akadnak veszteségek, amelyek hatása jelentősen nagyobb a többinél. De a kis veszteségek is a feje tetejére állíthatják az önértékelésedet, a világképedet, valamint a biztonsággal, a bizalommal, a céltudatossággal kapcsolatos hitedet és feltételezéseidet.

Bár a veszteség tornádója pusztítást hagy maga után, azért nem semmisít meg mindent. Épp azok a dolgok képesek leginkább ellenállni az erős szélnek, amelyek szilárdan rögzültek benned: ilyenek az alapelveid, az értékrended, a mély hited és a közeli kapcsolataid (ezekről később még sok szó esik a könyvben). Ezek lesznek az életed alapjai egy olyan világban, amelyben elengedhetetlen a változás. Amiben ez a könyv biztosan segíteni fog: megszilárdítani ezt az alapot.

A gyásszal kapcsolatos tévhitek és helytelen értelmezések számunkra igen érzékeny pontok. Megzavarják a gyászoló embert, ezért minél hamarabb és minél gyakrabban kell foglalkozni velük. Ha jól végezzük a dolgunkat, a könyv végére érve már egy kilométerről felismered a gyásszal kapcsolatos tévhiteket.

Ennek érdekében most teszteljük le meglévő tévhiteidet a következő, „Igaz vagy hamis?” kvíz segítségével! A válaszokat nem szükséges feljegyezni. Senki sem kap érdemjegyet, de tartsd észben a válaszaidat!

Igaz vagy hamis?

1

A GYÁSZT MINDIG A HALÁLHOZ TÁRSÍTJÁK.

2

A GYÁSZNAK KÜLÖNFÉLE STÁCIÓI VANNAK.

3

AZ IDŐ MINDEN SEBET BEGYÓGYÍT.

4

A GYÁSZHOZ CSAK NEGATÍV ÉRZELMEK TÁRSULNAK.

5

A GYÁSZ AZ ELFOGADÁSSAL ÉR VÉGET.

6

AZ EGÉSZSÉGES GYÁSZ AZT JELENTI, HOGY TÚLLÉPSZ A VESZTESÉGEN, és HALADSZ TOVÁBB.

7

MINDIG A VESZTESÉGET KÖVETŐ ELSŐ ÉV A LEGNEHEZEBB.

8

AZ EMBEREK ZÖME NÉHÁNY HÉT MÚLVA VISSZAZÖKKEN
A NORMÁLIS KERÉKVÁGÁSBA.

9

HA VALAKI VAGY VALAMI NEM VOLT KEDVEZŐ SZÁMODRA, FELESLEGES AZ ELVESZTÉSÉN BÁNKÓDNI.

10

AZ EMBER CSAK A LEGVÉGSŐ ESETBEN KÉRJEN SEGÍTSÉGET A VESZTESÉGE ELVISELÉSÉHEZ.

Ha mindegyik állítás esetén azt választottad, hogy hamis, gratulálunk, hibátlan a megfejtésed! Ha azonban bármelyiket igaznak tartottad, akkor biztosíthatunk arról, hogy nem vagy egyedül. A legtöbben úgy kerülünk a veszteség állapotába, hogy e tévhitek némelyikét készpénznek vesszük; amíg ugyanis az ember maga nem éli át, csak feltételezései lehetnek arról, milyen is a gyász.

A bánattal és a gyásszal kapcsolatos feltételezéseinket kora gyermekkorunktól a társadalmi és a kulturális hatások, a vallás, a családi minták, a korábbi tapasztalatok, a televízió, a könyvek, a filmek és a többi média alakítja. E hatások bővelkedhetnek értékes felismerésekben, de a gyász valóságelemeit illetően mindegyik meglehetősen széles hibahatáron mozog. Bármennyire csábító is keserűséget érezni a gyász tapasztalatának hamis beállítása miatt, nem valószínű, hogy a megtévesztés szándékos. A téves beállítások leggyakrabban abból a vágyból fakadnak, hogy megértsük, szabályozzuk a veszteségélményt, és megtanuljuk kezelni, valamint képesek legyünk megküzdeni vele. Bármennyire félreértelmezett megközelítés is ez, reményteli vágyat tükröz, nem pedig rosszindulatot.

E tévképzetek hatása mégis frusztráló. Végső soron nem könnyítik meg a helyzetet, sőt exponenciálisan megnehezítik a dolgokat a hamis elvárásokkal, valamint az önkényes szabályok felállításával, hogy mit, hol, mikor, miért és hogyan lehet gyászolni. A téveszmék és félreértelmezések kusza és igazságtalan összevetést eredményeznek. Sokan úgy érzik, hogy a tapasztalatuk eltér attól, amit a többiek normálisnak tartanak, és azon kezdenek aggódni, hogy talán nem megfelelő módon gyászolnak.

A gyászról és a veszteségről ismereteket szerezni hasznos és „normalizáló hatású” első lépés lehet a gyászoló számára. Véleményünk szerint ez azért is különösen fontos, mert ahogy ebben a könyvben egyre több különleges és személyes veszteséggel ismerkedsz meg, ugyanígy lesz életed más vonatkozásaiban is. Az első részben található lajstromok azt a célt szolgálják, hogy segítsenek lebontani a téves értelmezések keltette akadályokat, és szélesítsék a gyásszal kapcsolatos megértésedet.

Ha már eleve nyitottan viszonyulsz ehhez a könyvhöz, akkor reményeink szerint a listák segítenek majd a hiányzó részletek pótlásában, hogy jóval árnyaltabb képet kaphass a gyászt követő életszakaszról.

5 kevéssé ismert tény
a gyászról

Roppant beszédes tény, hogy sokkal több tévképzet él a gyásszal kapcsolatban, mint igazság. Hát elég rémisztő – bizonyosság híján – ilyen lesújtó tapasztalattal szembesülni, miközben az emberek mindig arra vágynak, hogy előre tudják, mi fog történni, mert az bizonyosságot ad. Csakhogy a gyász területén rendkívül kevés az egyetemesnek mondható elem, leszámítva azt, hogy az élet valamely pontján mindannyian megtapasztaljuk.

A vágy, hogy a dolgok kategóriákba sorolhatók és előre megjósolhatók legyenek, gyakran hoz bajt a fejünkre, ugyanis hajlunk arra, hogy felesleges határvonalakat húzzunk a „mit gyászoljanak az emberek?” és a „hogyan gyászoljanak?” kérdések köré. A következő lista, amely kizárólag igazságokat tartalmaz, szembefeszül ezekkel a határvonalakkal, s egyúttal számos, a veszteséggel kapcsolatos tévhitet is eloszlat.

Bármilyen általánosnak tűnik is ez a lista, reméljük, hogy hozzásegít ahhoz, hogy rendes mederbe tudd terelni azt a sok-sok gondolatot, érzelmet és választ, ami a veszteséged óta eltelt napok, hónapok, sőt évek során felmerült.

Bárminek az elvesztését gyászolhatod, ami számodra fontos volt.

Ahogy többször is elismételjük majd, sokféle veszteség létezik, ami gyászreakciót vált ki. Ezek egyénenként változnak, eltér a hosszuk, a mélységük és az összetettségük is. Ezt fontos tudni, mert gyakran előfordul, hogy a nem halállal járó veszteség esetén az emberek úgy érzik, nem is kellene gyászolniuk, és nem is érdemlik meg a támogatást.

A gyász nem megjósolható folyamat, nincs idővonala és végpontja.

A gyásszal kapcsolatos leggyakoribb téveszme, hogy van megjósolható menete és idővonala. Ám a gyász nem egy uniformizált folyamat, amely során meghatározott szakaszok követik egymást, és nem jut el egy olyan pontra, amely a végét, a gyógyulást vagy a konklúziót jelentené.

A gyász folyamatában az érzések, a visszaesések, az áttörések, az úttorlaszok, a triggerek (inger által okozott, előhívott automatikus érzelmi reakciók) és az elhatározások kiszámíthatatlan pillanatokban következnek be, és előre nem látható ideig tartanak. A veszteséggel való együttélés ahhoz hasonlatos, mint amikor megpróbálsz átúszni a partszakadáson: belegázolsz az óceán vízébe, de bizonyos időközönként jön egy hullám, amely néhány méterrel visszavet. Mélyebb vízben vagy ugyan, mint amikor nekifogtál, de nem annyira mélyben, mint azt megelőzően, hogy a hullám visszalökött volna.

Ha a gyász helyet követelt magának az életedben, soha többé nem távozik. Meglehet, olykor hangtalanul van jelen, de soha nem tűnik el, mert valami olyan fontoshoz kötődik, aminek tartós hatása volt az életedre. Amikor valaki a gyászidőszak elején jár, a kilátás, hogy ez soha nem lesz másként, csüggesztő lehet. De ne ess kétségbe, ha azt hallod tőlünk, hogy örökké gyászolni fogsz, mert nem arra gondolunk, hogy a sötét és kétségbeesett napoknak már sosem lesz vége!

A gyász arról is szól, hogy alkalmazkodsz a veszteséghez, és hogy a tapasztalataidat az életedbe integrálod. Az idő múlásával a gyászban felbukkanó intenzív érzelmek kezelhetőbbé válnak, és új módokat találsz majd arra, hogy megküzdj velük. Egyúttal a megnyugvás új forrásaira is rálelsz, ha például képes vagy továbbra is fenntartani a kapcsolatot egy elhunyt szeretett személlyel, vagy értelmet és célt nyersz az olyan veszteségekből, amikor nem egy személyt gyászolsz.

Nincs két ember, aki egyformán gyászolna.

A gyász egyetemes emberi tapasztalás, mégis egyénenként nagyon is eltérő. Még az azonos veszteséget elszenvedettek sem reagálnak egyformán. Például a szülőjüket gyászoló testvérek vagy két ember, akit azonos időben bocsátottak el az állásából.

Számos tényezőn múlik, miként látod a múltad, a jelened és a jövődet a veszteséged tükrében. A legfontosabb az a hely, amelyet az elveszített személy vagy dolog elfoglalt az életedben. Csaknem ugyanilyen fontosak azok az egyéni módszerek is, amelyekkel próbálsz úrrá lenni a nehézségen és a veszteségen. Ezeket szintén sok tényező befolyásolja, köztük az egyéni szükségleteid, a megküzdési képességed, a támogató közeged, az erőforrásokhoz való hozzáférés, a gyászolói viselkedésed, az életed veszteségeinek és traumáinak története, továbbá az a szélesebb szociális és kulturális közeg, amelyben gyászolsz.

A gyász sokrétű.

Sokan úgy tartják, hogy a gyász kizárólag szomorúság, vagy kizárólag érzelmi tapasztalás. Ez a közismert tévhit az oka, hogy az embereket meglepetésként éri, milyen sokféleképpen érzékelik a nyomorúságot a veszteség után. Valójában a gyász az egyén életének számos dimenzióját befolyásolja, köztük a fizikai, a pszichológiai, a spirituális, az interperszonális viszonyait és viselkedését.

A veszteséggel való megküzdésnek sokféle formája lehet.

A gyászterápia területén dolgozó szakemberekként tisztában vagyunk a legfőbb ajánlásokkal – naplóírás, gyászról szóló könyvek olvasása, támogató közösség. Jóllehet ezek sok ember számára remek eszközöket jelentenek, de nem mindenkinél válnak be. Számos más kreatív és hasznos megközelítés is létezik, amelyről kevés szó esik.

Ahhoz, hogy valaki megküzdjön a veszteséggel, igen sokféle gondolatra, érzelemre és stresszorra (stresszválaszt kiváltó ingerre) van szükség. Nem egyetlen megküzdési módot kell keresned, amely majd átvezet az egész folyamaton. Inkább egy eszközkészletet kell összeállítanod, hogy segítségedre legyen, miközben a gyászod kibontakozik. Végső soron a konstruktív megküzdés minden olyan elemet tartalmaz, amely segíthet az illetőnek feldolgozni a gyászhoz kapcsolódó gondolatait, érzelmeit és emlékeit. És beletartozhat még bármi, amitől jobban érzi magát, ami növeli a jóllétét, vagy kikapcsolja őt a gyászból. Azt, hogy ki milyen módot választ a veszteség elviseléséhez, a személyisége határozza meg, de például az alábbiak is jók lehetnek:

•Megtanulsz olyan recepteket, olyan ételeket elkészíteni, amelyeket hajdan a mamád csinált.

•Olyan baráttal beszélgetsz, aki „érti a dörgést”.

•A válás fájdalmáról írsz.

•Szünetet tartasz az ápolásban, és barátokkal töltesz egy hétvégét.

•Önkéntes munkát vállalsz (vagy pártfogóként részt veszel) olyan feladatokban, amelyek megváltoztatnak, jobbá tesznek dolgokat, vagy segítesz másoknak elviselni a gyászt.

EZEKET A LISTÁKAT SE HAGYD KI!

6 életterület, amelyre hat a veszteség – itt

Írj saját listát! Milyen típusú gyászoló vagy? – itt

4 kérdés, amelyet érdemes feltenned magadnak a megküzdési stílusodról – itt

Forgalmazza

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok

Fraunces – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Petrona – SIL Open Font License

Urbanist – SIL Open Font License