Michelle Smart

Az ellenség lánya

Dani Collins

Egy éjszaka Párizsban

Maya Blake

Segítség, elraboltak!

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Michelle Smart, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2024

Eredeti címe: A Baby to Bind His Innocent (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Dani Collins, 2018 – Vinton Kiadó Kft., 2024

Eredeti címe: Prince’s Son of Scandal (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Szabó Júlia

© Maya Blake, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2024

Eredeti címe: Kidnapped for His Royal Heir (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA KÜLÖNSZÁM 121. számában, 2024

Átdolgozott kiadás

978-963-540-800-9

• Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2024

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Michelle Smart

Az ellenség lánya

előhang

– Ezt helyre kell hoznunk.

Ciro Trapani egy kortyban lehajtotta a bourbonjét, majd a bátyja szürke, fáradt arcába bámult.

Az elmúlt négy nap alatt Vicenzu egy évtizedet öregedett. Gondtalan mosolya eltűnt, és a szeméből is kiveszett a vidám csillogás. Viszont a bűntudat ott virított az arcán.

Mindketten osztoztak a gyászban és a lelkifurdalásban, de az idősebb Trapani fivérnek volt a nehezebb.

Vicenzu most kiürítette a poharát, aztán kurtán bólintott.

– Vissza kell szereznünk – mondta Ciro. – Mindent.

Újabb bólintás.

Ciro előrehajolt. Biztosnak kellett lennie abban, hogy Vicenzu betartja, amit most megbeszéltek. A családi vállalkozásnak vége. Ellopták. A családi ház sincs többé. Ellopták.

Az apjuk meghalt.

Ciro egész életében felnézett a bátyjára, és bár személyiségük, temperamentumuk különbözött, mindig is nagyon közel álltak egymáshoz.

De az a férfi, aki itt ült vele ebben a palermói bárban, idegen volt Ciro számára. Tudta, hogy Vicenzu ki akarja várni a gyászidőszak végét, mielőtt bosszút állnának. De Ciro dühös volt, és most akarta megvalósítani a terveit. Ehhez azonban szüksége volt Vicenzura.

Amit elloptak, azt minden eszközzel vissza kell szerezniük! Kétségbeesett édesanyjuknak szüksége van imádott otthonára.

– Vicenzu?

A bátyja lehunyta a szemét. Újabb hosszú szünet után végül megszólalt:

– Igen, tudom, mit kell tennem. És meg is fogom tenni. Vissza fogom szerezni a céget.

Ciro összepréselte az ajkait. Cesare Buscetta, az apjuk gyerekkori ellensége – noha legálisan, de – ellopta a szülei üzletét és otthonát. Azután az így megszerzett családi vállalkozást a legidősebb lányának, Immacolatának adta.

Vicenzu mindig is közelebb állt az apjukhoz, mint Ciro. Most megérezhette az öccse kétségeit, mert felegyenesedett.

– Vissza fogom szerezni a céget, Ciro. Ez egyedül az én felelősségem.

– Biztos vagy benne, hogy meg tudod oldani?

Ezt a kérdést négy nappal ezelőtt még nem kellett volna feltennie, mielőtt a világuk darabjaira hullott.

Vicenzu orrlyukai kitágultak, és a szemében felvillant a korábbi indulat.

– Igen. Te szerezd vissza a házat a mammának, az üzletet pedig bízd rám!

Ciro egy darabig nézte őt, majd bólintott.

– Ahogy óhajtod. – Jelzett a csaposnak, és az üres poharakra mutatott, mielőtt ismét a bátyjához fordult. – Ne hibáztasd magad! Fogalmad sem volt róla. Papànak meg kellett volna bíznia bennünk.

– Ha nem vettem volna kölcsön az összes pénzt, soha nem kényszerült volna arra, hogy mindent eladjon.

– Ha gyakrabban látogattam volna, időben ott lettem volna, hogy segítsek – mondta Ciro komoran.

Karácsony óta nem járt Szicíliában. A bajok pedig az új évben kezdődtek.

– Papànak el kellett volna mondania nekünk, hogy a család anyagi helyzete megrendült, de ez most már nem számít. Az egyetlen személy, akit hibáztatni lehet, az a gazember Cesare Buscetta. És talán a lányai – tette hozzá. Új italok kerültek eléjük, és Ciro felemelte a poharát. – A bosszúra!

– A bosszúra! – ismételte meg Vicenzu.

1. FEJEZET

Egy héttel később

Claudia Buscetta letörölte a réz munkalapot, miközben fejhallgatón egy romantikus hangoskönyvet hallgatott. A szó szoros értelmében pezsgett az energiától.

Még csak tíz napja élt ebben a házban, de máris otthon érezte magát. Nem egy pazar kastély volt, mint ahol felnőtt, hanem igazi otthon, csodálatosan felszerelt konyhával, ahol kedvére süthetett. Volt itt zöldségeskert és gyümölcsös is, amely elég nagy volt ahhoz, hogy minden megteremjen, ami kell.

Claudia életének huszonegy éve alatt először volt egyedül. Hacsak nem számította a biztonsági őröket, akiket az apja állított az ingatlan elé. Az apja tulajdonképpen szívesebben tartotta maga mellett Claudiát, de Immacolata szerencsére jobb belátásra bírta.

Végül is a cég, amelyet Imma ajándékba kapott, közvetlenül a birtok mellett volt, ahol Claudia most lakott. Imma tehát itt van, ha Claudiának szüksége lenne rá – ahogyan egész életében mellette állt.

Természetesen az apja megígértette vele, hogy soha nem hagyja el új otthonát védelem nélkül. Mindig két testőrnek kell elkísérnie. Autót nem vezethetett, mert nem volt jogosítványa. A legközelebbi falu mindössze egy mérföldnyire volt egy olajfákkal teleültetett dombon át – amely Imma új vállalkozásának az alapját jelentette –, de ott nem voltak boltok. Ha Claudia vásárolni akart, kocsival el kellett őt vinni.

Hangos zümmögés hallatszott, ami megijesztette. Gyorsan kikapcsolta a hangoskönyvet, és megnyomta a gombot a kaputelefonon, amelyet az apja szereltetett be.

– Halló?

Az egyik testőr szólalt meg:

– Egy bizonyos Ciro Trapani van itt, és látni szeretné.

– Kicsoda?

– Ciro Trapani.

A név semmit sem jelentett Claudiának.

– Mit akar?

– Azt mondja, magánügy.

– Az apám engedélyezte?

Valószínűleg, ha a biztonságiak hajlandóak beengedni ezt a Cirót az új otthonába.

– Igen.

– Oké. Akkor jöjjön!

Kíváncsian kinyitotta a bejárati ajtót, és kilépett a szabadba. Az elegáns fekete autó lassan közeledett, miközben a távolban bezárult a feljáró elektromos kapuja.

A kocsi megállt a ház melletti hármas garázs előtt. Furcsa. Korábbi látogatói – vagyis az apja, a nővére és a család ügyvédje – eddig mind közvetlenül a ház előtt parkoltak le.

Nézte, ahogy a valaha látott legvonzóbb férfi lassan kiszáll. Rettentően szexi! Hihetetlenül magas, sűrű, sötét hajjal és markáns vonásokkal. Mintha egyenesen egy férfimagazin címlapjáról lépett volna le.

Ráérősen sétált a lány felé, érzéki ajkára hűvös mosoly ült ki.

Méretre szabott sötétszürke öltönyt viselt, amelyhez világoskék, nyitott gallérú ing tartozott. Claudia gyorsan letörölte a lisztet, amely fekete pamutfelsőjére tapadt, és bosszankodott a farmerja térdén lévő fűfoltok miatt, melyeket a kora reggeli gyomlálás közben szerzett.

Amikor a férfi végül megállt előtte, levette a napszemüvegét, elmosolyodott, amitől gödröcskék keletkeztek az arcán.

– Miss Buscetta?

Zöld szeme csillogott. Nagy kezét a lány felé nyújtotta, csuklóján finom szőrszálak feketéllettek.

A hangja kissé érdes és mély volt.

Aztán napbarnított homlokán ráncok jelentek meg, és Claudia rémülten döbbent rá, hogy túl sokáig bámulta, ahelyett hogy válaszolt volna, vagy elfogadta volna a kezét.

Összeszedte magát, de amint megérintette a férfi ujjait, elöntötte a forróság. Ijedten hátrahőkölt.

– Ciro Trapani vagyok. Kérem, bocsássa meg, hogy csak úgy magára törtem, de éppen a környéken jártam. Nem bánná, ha… ha elbúcsúznék ettől a helytől?

Most Claudia volt az, aki a homlokát ráncolta.

– El akar búcsúzni?

A férfi arcán ismét feltűntek az elragadó gödröcskék.

– Ez a birtok valaha a szüleimé volt. Ebben a házban nőttem fel.

– Itt lakott?

Claudia semmit sem tudott az előző tulajdonosokról. Csak az otthonuk iránti nyilvánvaló szeretetük látszott mindenütt.

– Életem első tizennyolc évében igen. Most Amerikában élek, de Szicília a hazám. Csak azt sajnálom, hogy nem értem vissza időben, hogy… elbúcsúzhassak, mielőtt a birtokot átírták volna.

Ó, szegény ember! – gondolta Claudia. Milyen szomorú!

Ő maga bármikor felkereshette a villát, ahol gyermekkorát töltötte – így aligha tudta elképzelni, mit érezhet a férfi.

Úgy látszik, Ciro elutasításként értelmezte a lány hallgatását, mert felvonta széles vállát, és bűnbánóan megrázta a fejét.

– Sajnálom. Hiszen maga nem ismer engem. Úgy látszik, szentimentális lettem. Nos, jobb, ha megyek, nem akarom tovább zavarni.

Egy teljes percbe telt, mire Claudia válaszolt:

– Jöjjön csak be!

A férfi arckifejezése felderült.

– Nem akarok tolakodó lenni.

A lány kissé zavartan összekulcsolta az ujjait.

– Csöppet sem az.

– Biztos?

– Természetesen. – Claudia az ajtó felé intett. – Kérem, jöjjön!

Ciro követte a nőt, leplezve elégedett vigyorát, hogy milyen könnyen bejutott a házba.

Egy hét gondos előkészület, és minden pontosan a terv szerint ment.

– Megkínálhatom egy kávéval? – kérdezte a lány a konyhába menet.

– Remek lenne, köszönöm. Egyébként nagyon finom illat van itt.

Claudia elpirult.

– Épp sütöttem. Kérem, foglaljon helyet!

Amíg Claudia a kávéfőzővel foglalatoskodott, Ciro megragadta az alkalmat, hogy megfigyelje őt. Aztán fintorogva nézte a széket és a többi új konyhabútort, amelyek teljesen ismeretlenek voltak számára.

Elfojtotta a dühét. Nem szabad elveszítenie az önuralmát, különben lőttek a bosszúnak, mielőtt végrehajtotta volna.

A türelem sosem tartozott az erősségei közé, de elég okos volt ahhoz, hogy tudja, az érzelmeit kordában kell tartania.

Claudia Buscetta sokkal szebb volt, mint amire számított. Barna haját – amelyet fényes aranyszínű szálak tarkítottak – lazán hátrakötötte. Hatalmas sötétbarna szeme, magas arccsontja, pisze orra és telt, csábító ajka volt.

Törékeny alakját formátlan, túlméretezett felső alá rejtette.

– Pontosabban hol él Amerikában? – kérdezte, miközben kinyitott egy szekrényt, és kivett két bögrét.

Az ajtó mögött alig két héttel ezelőtt még tészta és rizs volt. A közvetlenül mellette lévő polcon pedig, ahol az anyja receptkönyvei sorakoztak, most színes üvegek kaptak helyet.

– New Yorkban.

– Nem veszélyes ott?

– Nem veszélyesebb, mint bármely más nagyvárosban.

A lány összevont szemöldökkel nézett rá.

– Ó! Csak arra gondoltam… – Pislogott, megrázta a fejét, és kinyitotta a hűtőt. – Hogy issza a kávét?

– Feketén, cukor nélkül.

A sütő időzítője kikapcsolt. Olyan ismerős hang volt ez, hogy Ciro ökölbe szorította a kezét, hogy elfojtsa a frusztrációját. Gyerekkorában ezt a pittyegést mindig az anyja kiáltása követte, aki vacsorára hívta őket.

Claudia edényfogó kesztyűt húzott, kivette a tepsit, és a finom illat még intenzívebb lett. Aztán kávét töltött, az asztalhoz vitte a bögréket, és leült egy székre Ciróval szemben.

– Megszoktak már itt? – érdeklődött a férfi udvariasan.

– Nagyjából. – Ciro tekintetével találkozva Claudia elpirult, és ismét felpattant. – Szeretné megkóstolni a kekszemet?

– Persze. Szívesen.

A lány visszatért az asztalhoz egy kerámiaedénnyel, és levette a fedelét.

– Ezeket tegnap készítettem, de még mindig frissek.

Ciro kiszolgálta magát, és beleharapott a kekszbe. Meglepetten nézett fel.

– Nagyon finom!

Claudia ismét elpirult.

– Köszönöm. Szeretne még a sárgabarackos tortából is, ha kihűlt? Feltéve, ha még mindig itt lesz. Biztos vagyok benne, hogy sok a dolga.

– Nem igazán, ha őszinte akarok lenni – mormolta Ciro, miközben kortyolt egyet a bögréjéből. – Úgymond szabadságon vagyok.

– Igen?

– Az apám nemrég hunyt el. Most intézem a hagyatékot, és segítek az anyámnak.

– Ó, annyira sajnálom! Milyen szörnyű! El sem tudom képzelni, mit érezhet!

– Mintha szíven lőttek volna – válaszolta Ciro habozás nélkül. – Mindössze hatvanéves volt.

– Az nem kor.

– Tényleg nem. Mindannyian azt hittük, hogy évtizedek állnak még előtte. – Ciro egy hete készült erre a pillanatra, és pontosan tudta, mit fog mondani. – Nem hagy nyugodni a gondolat, hogyha valaha megnősülök, és gyerekeim lesznek – amit őszintén remélek –, az apám soha nem fogja megismerni őket. Nagyapa nélkül fognak felnőni. Ha tudtam volna, hogy mekkora stressznek van kitéve…

Kezével megdörzsölte az arcát.

– A stressz volt az oka a halálának?

– Úgy gondoljuk. A szüleimnek mostanában nagyon sok gondjuk volt.

Claudia döbbenten kapta a szája elé a kezét.

– Ugye semmi köze nem volt ahhoz, hogy elköltöztek ebből a házból?

Jobban mondva, ellopták az otthonunkat!

– Több tényező is közrejátszott – magyarázta Ciro mereven.

– Látszik, mennyire szerették a szülei ezt a házat. – Claudia zavartan forgatta a kezében a bögrét. – Tisztában vagyok vele, hogy kisebbet akartak, de ettől még nagyon nehéz lehetett nekik.

Hogy látszólag őszintén képes kimondani ezt a képtelenséget! Persze Buscetta, tehát olyan családból származik, amely állandóan a legális és az illegális határán mozog.

Ciro apja, Alessandro együtt járt iskolába Cesaréval. Cesare már gyerekkorában is bűnöző hajlamokat mutatott, mindenkit terrorizált, beleértve a tanárokat is.

Claudia valószínűleg igyekszik megnyugtatni a lelkiismeretét. Ez könnyebb, mint beismerni az igazságot, nevezetesen azt, hogy az apja lefizette Alessandro Trapani egyik magas rangú alkalmazottját, hogy szabotázsakciókkal tegye tönkre a vállalkozást. Aztán amikor Alessandro anyagilag térdre kényszerült, nem maradt más választása, mint eladni a családi házat, ahol a feleségével szeretett volna megöregedni… és kénytelen volt átengedni az üzletet, amely generációk óta a Trapani család tulajdonában állt.

Ahelyett, hogy kimondta volna, ami a nyelve hegyén volt, Ciro továbbra is a hosszú távú célra összpontosított, és elgondolkodva támasztotta könyökét az asztalra.

– Rettenetesen nehéz volt. Ami még rosszabb, hogy nem lehettem ott a szüleim mellett. Pedig ott kellett volna lennem, ahogy egy jó fiúhoz illik. Ezzel a bűntudattal kell együtt élnem, de most az a dolgom, hogy gondoskodjak az édesanyámról.

– Hogy van az édesanyja? – kérdezte Claudia halkan.

– Nem jól. A nővérénél lakik Firenzében, és egyik napról a másikra él. Remélem, hamarosan készen áll arra, hogy visszatérjen Szicíliába. – Amint visszaszerzem ezt a házat, tette hozzá Ciro gondolatban. – Sajnálom. Nem akartam elszomorítani.

– Ne kérjen bocsánatot!

– Nem tudom, miért mondtam el mindezt. Még csak nem is ismerjük egymást.

Biztos volt benne, hogy Claudia észrevette a vágyakozó tekintetet a szemében, amely elárulta, mennyire szeretné jobban megismerni.

A lány szemhéjának enyhe rezdülése elárulta, hogy megértette a néma üzenetet. Bár Ciro nem volt playboy, mint a bátyja, a nők körülrajongták. A bankszámláján lévő milliárdok, plusz a vonzó külső, komoly szexepilnek számított.

Az elmúlt hetet azzal töltötte, hogy minél többet megtudjon Miss Buscettáról. Tizenhat éves koráig zárdában nevelkedett, utána pedig tíz nappal ezelőttig remeteként élt az apja szigorúan őrzött villájában. Ciro nagyobb összegben lefogadta volna, hogy még mindig szűz. Csak a megfelelő férfira vár, akinek odaadhatná az ártatlanságát.

Ciro mielőtt idehajtott volna, meglátogatta a lány apját azzal az ürüggyel, hogy egy lehetséges üzletről tárgyaljon vele. Egy asztalhoz ült az ellenségével, mert tájékozódnia kellett, hogyan tudná a legkönnyebben az ujja köré csavarni a lányát.

Ha Cesare Buscetta gyanakodva fogadta volna, akkor a Claudiával való első találkozását máshová tervezi. De az arrogáns Cesare úgy üdvözölte őt, mint egy rég nem látott fiút. Még ahhoz is volt képe, hogy az Alessandróval töltött iskolai éveket emlegesse. Persze azt nem említette, hogy előszeretettel nyomta a gyengébb fiúk fejét a vécébe, ha nem fizettek neki védelmi pénzt. Meg azt sem, amikor késsel fenyegette meg Alessandrót, mert az nem csinálta meg neki a házi feladatát.

Amikor Ciro a találkozásuk végén mellékesen megemlítette, hogy szeretné meglátogatni a szülei házát egy utolsó szentimentális búcsú erejéig, Cesare azonnal szólt a birtok körül posztoló őröknek, és engedélyezte a belépést.

Ciro most rámosolygott a lányra, akit ugyanúgy ellenségének tekintett, mint az apját.

– Hajlandó lenne körbevezetni?

– Maga jobban kiismeri magát itt, mint én. Semmi kifogásom ellene, ha egyedül akar elbúcsúzni.

Ciro megrázta a fejét.

– Nagyon örülnék, ha elkísérne. De csak akkor, ha nem bánja.

A lány zavartan bólintott.

Ciro Claudia Buscettával az oldalán sétált végig a szülői házon. A lány testbeszéde világosan elárulta, hogy vonzódik hozzá, és ez elégedettséggel töltötte el a férfit. Még könnyebb dolga volt, mint gondolta. Szinte hátborzongató, milyen tökéletesen működik a terve.

– Egy kicsit szórakozottnak tűnsz, hercegnőm.

Claudia, aki épp egy különleges férfiról álmodozott, az apjára nézett, és érezte, hogy elpirul.

A villa kisebbik étkezőjében ültek egy tizenkét személyes asztalnál. Az apja a szokásos helyén, az asztalfőn, Claudia pedig tőle balra. A lány csak turkált az ételben, mert folyton Ciro járt az eszében.

– Ma látogatóm volt – kezdte, bár tisztában volt vele, hogy az apja tud róla.

– Ciro Trapani?

– Papà… – Claudia igyekezett nem kimutatni túlságosan a zavarát. – Randira hívott.

Cesare szeme felcsillant.

– És mit válaszoltál neki?

– Hogy még meggondolom. Előbb veled akartam beszélni.

– Jó kislány. – A férfi tűnődve bólintott. – És te mit szeretnél?

– Szeretnék igent mondani.

– Akkor tedd azt!

– Tényleg?

Claudia megkönnyebbülten felsóhajtott. Ellentétben rendkívül művelt és okos nővérével, aki a saját kezébe vette az életét, ő teljes mértékben az apjától függött. Cesare otthont adott neki, gondoskodott róla, de cserébe engedelmeskednie kellett. Ezért ült most vele egy asztalnál a villában, ahelyett hogy a saját házában vacsorázott volna. Az apja nem sokkal Ciro távozása után idehívta, és a visszautasítás nem volt opció.

Claudia szerette az apját, de félt is tőle. Néha azonban valósággal gyűlölte. A szabadság és a függetlenség utáni vágyakozás az utóbbi években felerősödött benne, de még mindig nem látta a kiutat. Soha nem lázadt fel, és soha nem mondott ellent Cesarénak. Soha nem merte volna megtenni.

– Szóval nem bánod?

– Ciro szorgalmas üzletember, és a bátyját leszámítva a családjával sincs semmi gond. Makulátlan a hírneve. Ráadásul piszkosul gazdag, tudtad? Milliárdos. És abban a korban van, amikor egy férfi meg akar állapodni, és családot alapítani.

– Papà!

Claudia érezte, hogy elvörösödik.

Az apja még több bort töltött magának.

– Miért ne venne feleségül téged? Egy tekintélyes, gazdag szicíliai családhoz tartozol. Ráadásul ugyanolyan gyönyörű vagy, mint az anyád volt.

Claudia meglepődött, és rendkívül kellemetlenül érezte magát.

– Ez csak egy randi – emlékeztette az apját halkan.

Élete első randija.

– Az én házasságom az édesanyáddal szintén egy első randevúval kezdődött. A bátyjai is elkísérték. – Felemelte a poharát, és koccintásra emelte. – Érezd jól magad! De ne feledd, ki vagy, honnan jöttél… és milyen értékeket neveltem beléd. Mert ezeket az értékeket egy olyan férfi, mint Ciro Trapani becsülni fogja.

Azzal felhajtotta a borát.

2. FEJEZET

Claudia elégedetten ült az öltözőasztalánál, és hagyta, hogy a nővére befonja a haját. Imma már kismilliószor csinált ilyet, de nem egy olyan napon, mint a mai.

Mert ma volt Claudia esküvője. Az apja egy híres fodrászt akart iderepíteni Milánóból, de ő visszautasította. Azt akarta, hogy a nővére segítsen neki.

– Kezd inadba szállni a bátorságod? – kérdezte Imma, miközben ügyesen beszúrt a frizurába néhány gyémánttűt, amelyek szikrázva csillogtak a fényben.

Claudia tekintete találkozott nővére pillantásával a tükörben.

– Kellene?

– Nem tudom. – Imma elmosolyodott. – Még sosem voltam szerelmes. Csak azon tűnődöm… ti ketten még csak rövid ideje ismeritek egymást.

– Két hónapja.

– Pontosan!

– Mi értelme várni, ha mindketten tudjuk, mit akarunk? – válaszolta Claudia. – Vele akarom leélni az életemet. Ezen semmi sem fog változtatni.

Már az első randevújuk végén tudta, hogy szerelmes Ciróba.

A váratlan lánykérés meglepte, de nem habozott a válasszal.

Mielőtt Ciro belépett az életébe, kilátástalannak tűnt számára a jövő. Milyen munkát kaphat egy olyan nő, aki se írni, se olvasni nem tud rendesen, és a számokkal is nehezen boldogul?

Claudia luxusban élt, de ez egy aranykalitka volt, szabadság nélkül. Egy évvel ezelőtt jutott arra a döntésre, hogy istennek áldozza magát. Az apácák, akik a zárdaiskolában nevelték, egyszerű, békés életet éltek.

Mindig szívesen látogatta meg őket, és az apja örült volna, ha van egy apáca lánya. De végül Imma eltérítette a szándékától. Claudia ugyanis csak azért választotta volna ezt az utat, hogy elmeneküljön az apjától.

A házasság is talán menekülés, de az érzései Ciro iránt olyan erősek és őszinték, hogy helyesen döntött, nem? Sajnos, az eljegyzésük óta csak kevés időt töltött a vőlegényével, mert a férfinak rengeteg dolga volt, hogy aztán nyugodtan mehessen nászútra.

Imma Claudia vállára tette a kezét, és puszit nyomott az arcára.

– Tudom, hogy szereted őt, és nem akarok kétségeket ébreszteni benned. Talán csak túlságosan féltelek.

– Mindig túl sokat aggódsz miattam.

– Egy nővérnek ez a dolga.

A tükörben újra találkozott a tekintetük, és Claudia tudta, hogy mindketten az édesanyjukra gondolnak. Claudia csupán hároméves volt, amikor az asszony meghalt. Az akkor még csak nyolcéves Imma vette át az anyai szerepet. Nem volt senki a világon, akit Claudia jobban szeretett volna, és akiben jobban megbízott volna, mint Immában.

A nővére felegyenesedett, és az utolsó tincset is Claudia hajába tűzte.

– Még szerencse, hogy biztos vagy Ciróban, mivel papà egy vagyont költött az esküvőre.

Mindketten nevettek.

A mai nap kétségtelenül az évszázad szicíliai esküvőjeként vonul be a történelembe. Claudia megelégedett volna egy egyszerű ünnepséggel, de beleegyezett az apja terveibe.

Néhány órán belül Ciro felesége lesz. És akkor végre elnyeri a szabadságát…

Ciro végigsétált a bátyjával a villa kertjén keresztül a magánkápolnához.

– Szerinted mennyit költött erre a vérdíjából? – mormolta halkan Vicenzu.

– Milliókat.

Komor pillantást váltottak.

Ciro még mindig nehezen hitte el, milyen könnyen ment a terve. Azt feltételezte, hogy hónapokba telik, mire Claudia hajlandó oltár elé lépni. De az első randevújuk után a lány már puha viasz volt a kezében.

Cesare Buscetta pedig egyértelműen kifejezte elégedettségét. Ragaszkodott hozzá, hogy ő fizessen mindent.

A bosszú hidegen tálalva a legjobb! A gondolat mosolyt csalt Ciro arcára. Minden egyes lépés a villa pompás kertjében könnyebbnek tűnt, mint az előző. Egy helikopter repült el a feje fölött, amely újabb vendégeket szállított. Az előtte álló kápolna frissen festve, hófehéren ragyogott.

Amikor bátyjával együtt belépett, egy opera-énekesnő adott elő egy dalt – természetesen egy világhírű zongorista kíséretével. A kápolna hamarosan megtelt emberekkel, hogy tanúi legyenek Ciro és Claudia egybekelésének. Ciro körülnézett, és mély elégedettség töltötte el.

Amint Vicenzu teljesítette a bosszúhadjárat rá eső részét, a Cesare Buscettával kapcsolatos rút igazság végre napvilágra kerül. Felsejlett benne ugyan a bűntudat, de egyetlen pillantás az anyjára elég volt ahhoz, hogy gyorsan újra elnyomja.

Az asszony az első sorban ült a nővére mellett. A szomorúság mély barázdákat vésett korábban fiatalos, vidám arcára, és valahogy távolinak tűnt. Nem kérdezett semmit a fiától a hirtelen jött esküvőről, ami világosan mutatta, mennyire úrrá lett rajta a csüggedtség.

Természetesen meglepte, hogy Ciro annak a férfinak a lányát veszi feleségül, akit Alessandro gyerekkora óta gyűlölt. A férje azonban még neki sem beszélt bővebben Cesare Buscetta ármánykodásairól, Ciro és Vicenzu pedig úgy érezte, az anyjuknak nem is kell megtudnia a részleteket, csak feleslegesen felzaklatnák.

Amint mindennek vége lesz, és Claudia – ígéretéhez híven – ráíratja a családi birtokot, joggal jelöltetheti magát Oscar-díjra!

A lány továbbra is játszotta a naiv, kedves szépséget, nagy szeme állandó csodálattal meredt rá. Nem kétséges, hogy vár az esküvői szertartás végéig, mielőtt kimutatná a foga fehérét. Ő és az apja azonban meg fognak lepődni, ha a birtok után a céget is elveszítik!

Aztán Vicenzuval együtt szembesítik Cesare Buscettát meg a lányait az igazsággal, és végre leszámolnak a Buscetta családdal.

Hirtelen mormolás futott végig a kápolnában egybegyűlteken. Megérkezett a menyasszony. Kinyílt a kétszárnyú ajtó, és az opera-énekesnő belekezdett egy alkalomhoz illő áriába.

Cesare Buscetta iránti undora és megvetése olyan mértékű volt, hogy Ciro figyelme először jövendő apósára irányult. Úgy nézett ki, mint egy kövér páva, ahogy lassan végigvezette a lányát a padsorok között.

Aztán Ciro a menyasszonyára nézett.

Az arcát fehér szicíliai csipke takarta, amelyet gyémántdiadém rögzített. A ruhája csodálatos volt, szív alakú nyakkivágással és rövid csipkeujjal. A hosszú fátylat Imma és öt kisgyerek fogta.

Miután Claudia az oltárhoz ért, és Cesare Buscetta helyet foglalt az első sorban, Ciro felemelte a fátylat. Kiszáradt a szája, és nyelt egyet. Csinos menyasszonya elragadóan szép hercegnővé változott. Lélegzetelállítóan gyönyörű volt. Az a nagy barna szempár… Könnyű elveszni benne.

Talán azért, mert közel került a céljához, de Ciro most először engedett a vonzalomnak, amelyet a lány jelenlétében érzett. És a féktelen vágynak, amely felforrósította a vérét.

Meredten bámulta a menyasszonyát, és csak a pap köhécselése térítette észhez. Elkezdődött az esküvői szertartás, de Ciro egy szót sem hallott az egészből. Túlságosan lefoglalta, hogy megpróbált szabadulni a benne tomboló furcsa, nem kívánt érzésektől.

Ez a házasság csak megtévesztés, emlékeztette magát. Egy napon, a távoli jövőben, miután kiélte magát, és felépített egy birodalmat, megállapodik, és rendesen megnősül. Leendő felesége megbízható társ lesz, akivel sok gyermeket nevelhet fel, és ugyanazt a szeretetet és biztonságot nyújthatja nekik, amit annak idején a szüleitől kapott. Az a nő Claudia ellentéte lesz.

Mert Claudia az ellenségének a lánya, és ezért ő is az ellensége. Részt vett azokban a piszkos trükkökben, amelyek az ő apjának halálát okozták.

Mire elmondták az eskü szövegét, Ciro ismét ura volt a helyzetnek. A felszínes vágy a legtöbb, amit megengedhet magának, hogy elhálja ezt a házasságot. De valódi szenvedély egy olyan nő iránt, akit megvet? A gondolat is visszataszító!

Claudia számára a szertartás csodálatos álomnak tűnt. Amikor elhagyták a kápolnát, szabadon engedtek egy hófehér galambpárt. Boldogan és álmélkodva nézte, ahogy a madarak elrepülnek.

A fotók elkészítése után az ifjú pár és a mintegy száz vendég a sátorba vonult, ahol a hétfogásos esküvői ebéd várta őket. Az este folyamán további száz vendég csatlakozott hozzájuk.

A sátor belsejét értékes szőnyegekkel és fényfüzérekkel díszítették. A római kort imitáló oszlopokat rózsagirlandokkal tekerték körbe. Több ezer virág ontotta magából illatát.

Claudia kissé kábán az egyik pincértől elfogadott egy pohár pezsgőt, és sorban üdvözölte a vendégeket. Ott állt mellette a legvonzóbb férfi, akit csak el tudott képzelni. Nem volt hozzászokva a reflektorfényhez, a beszélgetés nagy részét Ciróra hagyta. Remélhetőleg idővel a férfi természetes magabiztossága átragad majd rá is.

Miközben hallgatta, amint Ciro barátságosan beszélget az apja egyik üzlettársával, rádöbbent, hogy valójában milyen keveset tud újdonsült férjéről. Kerülte, hogy sokat kérdezősködjön a múltjáról, mert nem akart tapintatlannak tűnni az apja halála után.

De ott áll előtte az egész élet, hogy megismerhesse a férfit…

Ciro a felesége mellett állt a csodás esküvői torta előtt, miközben vakuk villogtak körülöttük.

Élvezte a napot, és tökéletesen játszotta az odaadó férj szerepét. Minden lehetséges alkalommal megfogta Claudia kezét, vagy átkarolta őt, és mindannyiszor furcsán nyugtalanító érzés kerítette hatalmába.

És amikor a lány szeme felcsillant a gyöngéd gesztustól, könnyed csókot nyomott az ajkára, amitől húzást érzett az ágyékában.

Ciro korábban úgy döntött, hogy jobb, ha nem fekszik le a lánnyal, amíg nem házasodnak össze. Ezzel mindenekelőtt Claudia apjának akarta bizonyítani, hogy a szándékai tisztességesek és őszinték.

Eddig csak néhány tartózkodó búcsúcsókot váltottak, mégis bosszantotta Cirót, milyen hevesen reagált a lány parfümjének illatára és puha ajkaira. És hogy elakadt a lélegzete, amikor a szemébe nézett.

A vágy, amely a kápolnában lobbant fel, most visszatért, és valósággal izzott. Egyre közelebb az elkerülhetetlen nászéjszaka.

Claudia fülében ott visszhangzott a vendégek tapsa meg kurjongatása, amikor Ciro sofőrje elvitte őt az apja birtokáról a szállodába, ahol majd az első éjszakát töltik férjként és feleségként. Másnap este aztán Ciro magángépén Antiguára repülnek nászútra. A férje maga szervezte meg az utat.

Ciro meleg kezét az övé köré kulcsolta.

– Boldog vagy? – kérdezte halkan.

Claudia elmosolyodott.

– Úgy érzem magam, mint a hetedik mennyországban.

– Tényleg varázslatos nap volt.

Ciro átkarolta a vállát, és magához húzta Claudiát. A lány arca a férfi mellkasán nyugodott, és hallotta szívének erős, egyenletes dobbanásait. Lassan kifújta a levegőt.

Hamarosan, nagyon hamar, nem lesz többé ruha közöttük, amely akadályt képezne. Ez a gondolat kísértette egész nap. Nem tudta, hogy az izgalom vagy a félelem nagyobb-e benne.

A vőlegénye számára egyértelmű volt, hogy ő még szűz. Nem beszéltek róla, de felesleges is lett volna. Claudia tudta, hogy vele ellentétben Ciro meglehetősen tapasztalt.

Remélhetőleg nem fog csalódni benne. Bárcsak tanácsot kérhetett volna Immától, de sajnos a nővére is érintetlen.

– Apád úgy tűnt, mintha élvezte volna a partit – zökkentette ki Ciro a tépelődéséből.

A lány a férje mellkasának dőlve bólintott, és lehunyta a szemét. Az, hogy Ciro elfogadta az apját, egyike volt a sok dolognak, amit szeretett benne. Cesare néha nyomasztó és megfélemlítő tud lenni, de Ciro elég magabiztos ahhoz, hogy ne ijedjen meg tőle.

– A mai volt életem legszebb napja – sóhajtott fel Claudia.

Ciro megcsókolta a lány feje búbját.

– Nekem is.

Nem sokkal később elérték a sziklán lévő luxusszállodát, amely éjszakára a szerelmi fészkük lesz. Ciro bőséges borravalót adott a hordárnak, aki a legfontosabb csomagjaikat a nászutaslakosztályba vitte. A többi bőröndjüket a szálloda raktárában őrzik a másnap esti indulásukig.

És akkor, aznap először, végre kettesben voltak.

Claudia félénken körülnézett a szobában.

– Csoda szép – mondta áhítattal.

Rózsaszirmok és teamécsesek mutatták az utat a fényűző nappaliból a nyitott kétszárnyú ajtón át a hálószobába. Ott egy hatalmas baldachinos ágy állt talapzaton. A selyem ágytakarón szintén rózsaszirmok alkottak egy nagy szívet. A fehér bőrkanapék melletti üvegasztalon egy üveg pezsgő állt jegesvödörben, és két kristálypohár.

Ciro a pezsgőre mutatott.

– Megkóstoljuk?

– Jó ötlet.

A férfi kinyitotta a palackot, és töltött. Amikor átnyújtotta Claudiának a poharat, az aranyszínű folyadék egy része a lány remegő kezére folyt.

– Kettőnkre! – mormolta a férfi.

– Kettőnkre!

Claudia túl nagyot kortyolt, az ital kellemetlenül égette a torkát.

Ciro zöld szeme mintha egyenesen a lelkébe látott volna, mielőtt elvette tőle a poharat, és a dohányzóasztalra tette a sajátjával együtt.

– Kicsit idegesnek tűnsz.

A lány nyelt egyet, és kényszerítette magát, hogy a férfi szemébe nézzen.

– Egy kicsit talán az is vagyok.

Ciro végigsimított a lány nyakán.

– Nincs mitől félned. Nem kell olyat tennünk, amit nem akarsz, vagy amire nem érzed késznek magad. Ha azt akarod, hogy várjunk, akkor…

– Nem akarok várni!

Az csak rontana a helyzeten, és még több kételye támadna. És egyébként is, mitől félne? Ciro különlegessé teszi az első éjszakájukat, nem igaz?

Megjelentek az apró gödröcskék Ciro arcán.

– Vigyük ki a pezsgőt az erkélyre. Hogy hangzik?

Sikerült mosolyt csalnia Claudia arcára.

– Elég jól.

Együtt léptek ki a Tirrén-tengerre néző nagy erkélyre. Egy extra széles, szív alakú párnákkal díszített nyugágy állt a romantikus fényekkel megvilágított napellenző alatt.

Miután Ciro észrevette a félelmet Claudia szemében, felébredt a lelkiismerete. Visszagondolt az első alkalomra. Izgalmas volt, de a nők számára ez az esemény sokkal többet jelent. Bár megvetette Claudiát, tudta, hogy gyengédnek kell lennie hozzá. Bosszút akar állni, de ez nem jelenti azt, hogy egy életre traumatizálja.

Miután leültek, óvatosan átkarolta a lány derekát, és gyengéden magához húzta, hogy a háta a mellkasához simuljon.

– Komolyan mondom – súgta a fülébe. – Nem kell semmi olyat tennünk, ami miatt kényelmetlenül érzed magad. És ha akarod, abbahagyjuk. Ne félj attól, hogy megbántasz. Oké?

Claudia tétován belekortyolt a pezsgőjébe.

– Oké.

Ciro apránként kilazította a csillogó tincseket a frizurából, amíg a puha szálak lazán a lány vállára omlottak. Orrát megcsapta a friss, finom samponillat, amely éppúgy stimulálta az érzékeit, mint Claudia parfümje.

Ujjait széttárva mindkét kezével sűrű hajába túrt.

– Imádom a hajad – mormolta.

Claudia feléje fordult, és boldogan elmosolyodott.

Szeretlek, gondolta.

Ciro zöld szeme csillogott. Magához ölelte Claudiát, és meleg ajkait az övéhez szorította. Csókja gyengéd és óvatos volt. Amikor a nyelve a lány ajkai közé csúszott, és megtalálta az övét, Claudia jobban megszédült, mint a pezsgőtől.

Szóval ilyen Ciro íze, gondolta. Intenzív, mámorító és férfias… mint ő maga.

Ciro elmélyítette a csókot. Claudia egyik kezét a férfi vállára, a másikat a nyakára tette. A bőre sima és meleg volt az ujjai alatt, érezte szabályos pulzusát.

Ciro megszakította a csókot, és az orrát a lányéhoz dörzsölte.

– Ne mozdulj! – mormolta.

Nem volt idő megkérdezni, hogy mire készül, mert hirtelen felkapta Claudiát, és könnyedén felállt vele együtt a nyugágyból.

– A vőlegénynek át kell emelnie a menyasszonyt a küszöbön – mondta rekedten, és visszavitte Claudiát a lakosztályba.

Ott letette a rózsaszirmokkal borított ágyra.

A lány szíve vadul kalapált a mellkasában, alig tudta elhinni, hogy tényleg feleségül ment álmai férfijához.

– Egy pillanat – mondta Ciro.

Hátralépett, hogy becsukja az erkélyajtót, behúzza a nehéz függönyöket, és lekapcsolja a villanyt.

A pislákoló gyertyafény megvilágította a hálószobát, és lágyította Ciro markáns vonásait. Claudia gyomra elszorult, amikor a férfi nagyon lassan levette a szmokingkabátját. Claudia kiszáradó szájjal bámulta. Olyan volt, mint egy antik szobor. Széles váll, keskeny csípő, izmos, de nem túlságosan, aranybarna bőre hibátlan, és részben finom sötét szőrszálak fedik.

Ciro levette a ruháit, kivéve az alsónadrágját. Észrevette, hogy Claudia szeme kitágul, amikor észrevette erekciójának körvonalait.

Lassan kell haladnia. De a fenébe is, ez rendkívül nehéz! Sokkal jobban akarta Claudiát, mint azt beismerte volna.

Tetszettek ártatlan, tétova csókjai. És a gyönyörű keze… Normális esetben minden nő hosszú körmöt akar – akár műkörmöt –, de Claudia szép formájúra reszelte a sajátját, amit Ciro sokkal vonzóbbnak talált. Természetes és bájos.

Borzongás futott végig rajta, és elképzelte, ahogy a lány végigkaristolja a hátát, miközben ő szédítő magasságokba repíti.

De meg kell őriznie az önuralmát. Az első alkalom rendkívül fontos egy lány számára. Ma minden Claudia élvezetéről szól.

Talpra segítette, és két kezébe fogta az arcát, hogy belenézzen nagy barna szemébe.

– Készen állsz arra, hogy levegyem a ruhádat? Vagy inkább most hagyjuk abba?

Claudia torka túl száraz volt ahhoz, hogy válaszoljon. Csak egy félénk mosolyra futotta, és hátat fordított. Összefogta a haját a fején, hogy a férfi kigombolhassa a ruháját. Ahogy az anyag szétvált, Ciro gyengéd csókokat nyomott a kivillanó, csupasz bőrre.

Elérte az utolsó gombot is, közvetlenül a lány feneke fölött, és a keze remegett, amikor a nehéz anyag végül a padlóra hullott. Claudia tett egy lépést oldalra, Ciro pedig megfogta a könyökét.

Ott állt a fehér csipke alsóneműben, és egyszerűen gyönyörű volt.

Megsimogatta a lány arcát.

– Eláll tőled a lélegzetem – suttogta.

Claudia nyelt egyet, és ujjbegyeit a férfi mellkasára tette. A szíve olyan hevesen vert, hogy úgy érezte, mindjárt kiugrik a helyéről.

Ciro óvatosan lehúzta magával a rózsaszirmokra, és gyengéd csókokkal borította az arcát. Aztán lassan végigsimított a nyakán.

A lány bőre kétségkívül a legpuhább és legselymesebb volt, amit valaha is érintett vagy ízlelt. Hogy féktelen vágyát kordában tartsa, megpróbálta elméjét olyan dolgokkal lefoglalni, mint a pénzügyi jelentések. De a Claudia iránti sóvárgás túl erős volt, és csak annyit tudott tenni, hogy emlékeztette magát, ne siessen el semmit.

Amikor megérintette a lány mellét, ő élesen beszívta a levegőt, és megdermedt. De másodpercekkel később felsóhajtott, és ismét ellazult. A férfi ügyesen megtalálta a pánt nélküli melltartó kapcsát, és kinyitotta. Aztán megsimogatta Claudia meztelen mellét, mire a bimbók azonnal megdermedtek.

Nagy türelemmel és odaadással simogatta meg csókolgatta a lányt mindenütt – kivéve ott, ahol Claudia a legjobban vágyott rá.

Fogalma sem volt róla, hogy ilyen érzés lesz a férjével együtt lenni. Valami mélyen legbelül, amit korábban soha nem érzékelt, életre kelt, és szétáradt benne.

Egy pillanatra azt hitte, hogy Ciro a legintimebb testrészét is megcsókolja – ettől egy pillanatra pánikba esett –, de aztán a férfi visszatért a melléhez, közben gyengéden a combjai közé csúsztatta a kezét.

Aztán Ciro teste az övére nehezedett. Valami kemény nyomódott a combjához, amitől a belseje megfeszült, majd még jobban lüktetett, mint korábban. Észre sem vette, mikor vette le Ciro magáról az utolsó ruhadarabot is… vagy az övét!

A férfi felemelte a fejét, és a lány ki nem mondott kérdést olvasott ki a mélyzöld szempárból. Claudia megérintette Ciro arcát, és felemelte a fejét, hogy újra megcsókolja.

Úgy látszik, ez a néma válasz elég volt, mert a férfi az egyik kezét a lány medencéje alá csúsztatta, hogy a megfelelő pozícióba igazítsa. Óvatosan mozogni kezdett, és lüktető keménységével belehatolt.

Claudia mély levegőt vett, és a szemébe nézett. A férfi a könyökét a lány fejénél kétoldalt megtámasztotta, és visszahúzódott, hogy aztán lassan újra belecsússzon. Aztán megint. És még egyszer.

Te jó ég, ez hihetetlen! Mitől félt valójában?

Claudia odaadóan viszonozta a férfi újabb csókját, és szorosan a nyaka köré kulcsolta a karját. A férfi mellkasa a mellét súrolta, miközben egyre mélyebbre hatolt bele – egyenletes, de egyre gyorsabb ritmusban, és minden egyes lökés egyre közelebb vitte őt a…

Nem tudta, de ott volt… És akkor, amikor már azt hitte, hogy túljutott a csúcsponton, hirtelen apró robbanások áradata futott végig rajta olyan intenzíven, hogy a férfi nevét kiáltotta, és a vállába kapaszkodott. Azt kívánta, hogy örökké így maradjanak…

De még a legszebb dolgok is véget érnek egyszer, és ahogy lecsillapodtak benne a kéj hullámai, a férfi lökései még erősebbek lettek. Aztán Ciro elfojtott egy rekedt kiáltást, és a keze a párnába markolt.

Sokáig csak feküdtek ott. Ciro forró lehelete a lány nyakát érte – közvetlenül a fülcimpája mögött. Majd az oldalára fordult, és Claudia az ujjbegyeivel végigsimított sűrű haján.

– Szeretlek – suttogta.

Ciro felkapta a fejét, és a lányra meredt. A szeme kifürkészhetetlen maradt. De aztán gyengéden megcsókolta, és magához ölelte.

Claudia boldogan szenderedett el.

Ciro ezzel szemben egy szemhunyásnyit sem tudott aludni. Pocsékul érezte magát. Főleg azért, mert semmi mást nem akart jobban, mint újra szeretkezni a feleségével. Ez nem normális!

A fenébe, nem így kellene éreznie magát! Nem számított rá, hogy a Claudiával való szex valami alapvető dolgot megváltoztat benne.

Szörnyen rossz volt a lelkiismerete. A lány elsuttogott szerelmi vallomása, mielőtt elaludt, ijesztően őszintén hangzott.

Undorodva magától, óvatosan kihúzta a karját a lány alól, és felkelt az ágyból.

A felbontott pezsgősüveg még mindig az asztalon állt, és ő habozás nélkül az ajkához emelte. Időközben a buborékok nagy része elpárolgott, de nem törődött vele.

Ivott néhány kortyot, de utána sem érezte magát egy cseppet sem jobban. Sóhajtva felvette a mobiltelefonját, és kiment az erkélyre. Nem vette észre, hogy az ajtó nem záródott be rendesen mögötte.

Felhívta a bátyját, de csak a hangposta jelentkezett.

– Vicenzu, én vagyok az – mondta. – Figyelj, nem bírom már sokáig! Én már megtettem a magamét. Még ma átadja nekem a házat. Most te jössz. Bármi áron, de vissza kell szerezned a céget! Mert fogalmam sincs, meddig tudom fenntartani a látszatot.

Aztán bontotta a vonalat, és megitta a maradék pezsgőt.

Hűvös szellő ébresztette Claudiát. Kezével végigtapogatta a matracot, de üres volt mellette a hely. Éppen szólítani akarta Cirót, amikor észrevette, hogy az erkélyajtó résnyire nyitva van.

Csendben kikászálódott az ágyból, hogy csatlakozzon a férjéhez, de akkor hirtelen rájött, hogy a mobilján beszél… És minden egyes szót tisztán hallott.

3. FEJEZET

– Biztos, hogy jól vagy?

A szálloda wellnessrészlegében töltött nap után együtt tértek vissza a lakosztályukba. Claudia azonnal bekapcsolta a tévét, és összekuporodott a kanapén.

– Kicsit elfáradtam.

– Rendeljek még kávét?

Claudia az órára vetett pillantás után megrázta a fejét.

Ciro elképzelte, hogy a nászéjszakát követő reggelen szerelmes feleségét találja maga mellett az ágyban. Ehelyett egyedül ébredt, és a lakosztály nappalijában találta Claudiát, aki felöltözve tévét nézett, és kávét ivott.

Felajánlotta, hogy a szobaszerviztől rendel reggelit, de Claudia a szálloda éttermében akart enni. Nem fogadta a jó reggelt kívánó csókot – sőt szándékosan elkerülte –, és utána a fürdőszobába menekült.

Ciro elképzelése, hogy boldog ifjú párként együtt töltsék a napot, szappanbuborékként szertefoszlott. Claudia annyi wellnesskezelésre jelentkezett be, hogy alig látta őt… ami sajnos csak fokozta az iránta érzett vágyát. Egyre kétségbeesetten akarta a feleségét, de nem kaphatta meg.

Szerette volna visszavinni a lakosztályba, bezárkózni vele, és az ágyban tölteni a gép indulásáig hátralévő órákat. De Claudia testbeszéde világossá tette számára, hogy erről szó sem lehet.

Ciro kissé tanácstalanul kinyitotta a minibárt, és megtalálta az üveg bourbont, amit rendelt.

– Kérsz te is?

A felesége ismét megrázta a fejét, felhúzta a térdét, és az állát rátámasztotta.

– Claudia?

– Tessék…

– Mi a baj?

Claudia sötétbarna szeme egy pillanatra rászegeződött, mielőtt újra a tévé felé fordult volna. Megvetés tükröződött volna benne? A nyugtalanság, amely egész nap mardosta Cirót, egyre erősödött.

Sietve lehajtott egy nagy pohár bourbont, majd átment a szobán, hogy letérdeljen Claudia elé. Kezébe vette a felesége kezét, és némán az arcába nézett.

– Beszélj! – unszolta. – Megbántottalak tegnap este? Vagy attól félsz, hogy teherbe estél?

Óriási hiba volt, hogy nem gondolt a fogamzásgátlásra! Kizárólag arra összpontosított, hogy az első alkalom különleges legyen a felesége számára, aztán elvesztette az önuralmát. Most már csak imádkozhatott, hogy botlásának ne legyenek súlyos következményei.

Ebben a látszatházasságban tényleg nincs helye gyereknek!

És bár számára ez a kapcsolat nem volt valódi, Claudia távolságtartó viselkedését teljesen elviselhetetlennek találta.

Mivel a felesége továbbra is levegőnek nézte, Ciro elengedte a kezét, hogy kikapcsolja a tévét.

Claudia kinyújtotta a lábát, és felsóhajtott.

– Igen, fájdalmat okoztál. És igen, aggódom, mert nem gondoltunk a fogamzásgátlásra. Egyetlen baba sem érdemli meg, hogy hazugságba szülessen.

Elégedetten figyelte, ahogy Ciro hátrahőköl, és rémülten ráncolja a homlokát. Tizenhárom órája várt arra, hogy szembesítse azzal, amit az éjszaka hallott.

Minden gyengédség, az odaadó simogatások, a szenvedélyes csókok… mind-mind hazugság volt.

Claudiát mélyen megdöbbentette, amit hallott, és eltartott egy darabig, amíg megemésztette. Valamikor a belső bénultság felengedett, és az elméje azóta is teljes gőzzel dolgozott. Eszébe jutott az is, hogy szikrázott a levegő Imma és Vicenzu között az esküvőn. Amint alkalma nyílt rá, telefonon figyelmeztette a nővérét. Együtt töprengtek, mit kellene most Claudiának tennie.

Mert Ciro nem szereti őt.

Nem tudta, Vicenzu miként tervezte átvenni Imma cégét, de az biztos, hogy nem volt rest hazudni és csalni, hogy elérje a célját. Imma reakciójából észrevette, hogy Vicenzu máris közel került hozzá, bár a nővére nem sokat árult el a kapcsolatukról. Claudia azonban megígérte neki, hogy vár délután négyig, mielőtt kérdőre vonja Cirót. Ez elég idő Immának, hogy kidolgozza a saját tervét, mielőtt Ciro figyelmeztetni tudná a bátyját.

Ez a tizenhárom óra várakozás volt élete leghosszabb időszaka. Bármennyire megalázó is beismerni, egész életében az áldozat szerepét játszotta. Túlságosan félt indulatos apjától ahhoz, hogy valaha is kiálljon magáért, bármennyit szenvedett is. És a tény, hogy csak üggyel-bajjal tudott írni meg olvasni, további akadályt jelentett számára.

Azt remélte, hogy a Ciróval kötött házasság megszabadítja őt az apja zsarnokságától, de csak az egyik poklot cserélte fel egy másikra.

Ahogy teltek az órák, egyre inkább forró haraggá változott a Ciro aljas árulása okozta sokk. Claudia elhatározta, hogy ezt az érzést a maga javára fordítja, és bátor lesz. Mostantól kezdve nem hagyja, hogy akarat nélküli bábként kezeljék!

Ciro felállt, és lazán visszasétált az üveg bourbonhöz.

– Sajnálom, ha a tegnapi nap kellemetlen volt számodra – mondta hangsúlyozottan nyugodt hangon, és töltött magának egy pohárral. – Próbáltam gyengéd lenni.

– Nem a szexről beszélek. – Claudia keserűen felnevetett. Mert a szeretkezésük csodálatos volt. De amit élete legszebb élményének tartott, örökre beszennyeződött. – Bár valóban szégyenkezned kellene miatta.

Ciro gégéje vadul mozgott.

– Szégyenkezem is, amiért nem gondoltam a fogamzásgátlásra.

– Fogd be, Ciro! Fogd be a szád!

A férfi lehunyta a szemét.

Tudja. Claudia tudja!

– Mindent hallottam éjjel, amikor kiosontál az erkélyre.

– Mit gondolsz, mit hallottál?

– Ne próbálj meg átverni! Tudom, mire készülsz. – Claudia szeme összeszűkült, ahogy a férfit utánozta: – Vicenzu, én vagyok az. Figyelj, nem bírom már sokáig! Én már megtettem a magamét. Még ma átadja nekem a házat. Most te jössz. Bármi áron, de vissza kell szerezned a céget! Mert fogalmam sincs, meddig tudom fenntartani a látszatot.

Ciro megdöbbent. Nem emlékezett a pontos szavakra, de abban biztos volt, hogy a felesége nem hagyott ki semmi lényegeset.

Claudia előrehajolt, és a könyökére támaszkodott.

– Miért?

A férfi tanácstalanul bámult rá.

– Ne vesztegessük az időt további hazugságokkal! – szólalt meg Claudia. – Nem hiszem, hogy még egy percig elviselném, ha egy levegőt kellene szívnom veled. Undorodom tőled. De mielőtt elmegyek, tudni akarom, miért tetted. Azért vettél feleségül, hogy újra a tiéd legyen a családod háza? És a bátyád azt tervezi, hogy visszaveszi a családi üzletet a nővéremtől? Miért? Miért? Ha nem akartad, hogy apád mindent eladjon, miért nem léptél közbe? Elvégre megengedheted magadnak.

– Claudia…

– Ne vedd a nevemet a szádra! – Claudia hangja jéghidegen csengett. – Vagy most rögtön elmondod, miért vettél csupán egy házért feleségül, vagy felhívom apámat, és megkérdezem tőle.

Ciro vonásai megkeményedtek. Claudia lehet, hogy szűz volt, de Cesare Buscetta gyermekeként biztosan nem lehet ártatlan!

– Ne tégy úgy, mintha nem tudnád, hogy mit tett az apád!

Claudia felvonta a szemöldökét.

– Hadd frissítsem fel a memóriádat! – Ciro lassan odasétált a feleségéhez. – Az apád januárban azzal az ajánlattal kereste meg az apámat, hogy megvenné az üzletet és a családi birtokot. Papà nemet mondott, nem akarta eladni. Az üzlet generációk óta a Trapani család tulajdonában állt, és azt akarta, hogy ez így is maradjon. Az anyám pedig hadd öregedjen meg abban a házban, ahol a gyermekeit felnevelte. Az apád ezt nem tudta elfogadni, és szabotázsakciókat szervezett, hogy elérje, amit akar.

– Hazudsz! – suttogta Claudia.

Ciro leguggolt a felesége elé, de már nem ért hozzá.

– Az apád volt az ötletgazda, és annyira megfélemlítette az apámat, hogy neki esélye sem volt. Papà már közel állt hozzá, hogy mindent elveszítsen, amikor az apád keselyűként lecsapott rá, és egy új, elfogadhatatlanul alacsony ajánlatot tett neki. Ami alig volt elég ahhoz, hogy kifizesse az adósságot, amit az apád szabotázsakciói okoztak. Papànak nem maradt más választása, mint eladni a céget és a házat is, ahol azóta élt, hogy feleségül vette anyámat. Mindezt azért, hogy te és a drága nővéred gondtalanul élhessetek.

Keserűen a felesége arcába nevetett.

– Igen, hercegnőm, így történt! Természetesen az üzlet és az ingatlan eladása is legális volt. Az apád nagyon vigyázott, hogy ne piszkolja be a kezét. Csúnya trükkök, majd egy hősies mentőakció, amely leplezte a sötét indítékait. És még csak bűntudata sem volt! Különben minden bizonnyal megtagadja, hogy betegyem a lábam a házába, és nem engedi, hogy feleségül vegyem a lányát. Most mindent megkapott, amit csak akart, de én nem tudom elfelejteni, amit tett!

Minden szín kifutott Claudia arcából. A szeme tágra nyílt, és egy hangot sem tudott kinyögni.

Ciro felegyenesedett, és megvetéssel nézett le rá.

– Most úgy teszel, mintha megdöbbentél volna. Pedig te magad írtad alá az okiratokat, amelyek a ház tulajdonjogát rád ruházták. Biztosan láttad, milyen szánalmasan alacsony volt az eladási ár. És tudtad, milyen állapotban van az apám, mégis aláírtad. Egy nappal később meghalt.

Ciro dühösen visszament a bárpulthoz, de ellenállt a késztetésnek, hogy újabb italt töltsön magának. Meg kell őriznie hidegvérét, és át kell gondolnia, hogyan kezelje a legjobban a helyzetet.

Mi a fenét képzelt, hogy hirtelen ötlettől vezérelve felhívta Vicenzut? Mekkora idióta volt! Claudia még nem adta át neki a házat, és most valószínűleg az egész tervnek lőttek.

– Nincs semmi mondanivalód, hercegnő? – kérdezte Ciro a karját összefonva maga előtt. – Elég kellemetlen lehet egy olyan családhoz tartozni, amely a morál teljes hiányáról híres.

Claudia pislogott, egy könnycsepp legördült az arcán, de amikor megszólalt, a hangja nyugodtnak tűnt:

– Soha nem találkoztam az apáddal, és az okiratokat az apám ügyvédjével írattam alá. Nem igazán fogtam fel, miről van szó. – A kézfejével megtörölte a homlokát. – Nem számít, úgysem fogsz hinni nekem. Nem is ez a lényeg. Amit tettél, az teljesen beteges!

Felpattant, berohant a hálószobába, és az utazótáskájáért nyúlt.

– Mit csinálsz?

Ha Claudia azt hiszi, hogy csak úgy visszaszaladhat apucihoz, akkor téved! Cirónak fogalma sem volt, hogyan állíthatná meg, de legalább megpróbálja…

Claudia merev ujjakkal húzta ki a papírokat az utazótáskából, amelyeket Ciro ügyvédje készített neki.

– Ha annyira akarod a házat, megkaphatod.

Annyira émelygett, hogy attól félt, itt és most elhányja magát. Egész nap azon törte a fejét, mi értelme volt az álesküvőnek? Most már tudta: ez az egész egy személyes bosszúhadjárat, amelynek célja, hogy minél több érzelmi kárt okozzon.

Mibe keveredett az apja?

Claudiának gyerekkorában egyszer elfogyott a rajzlapja. Az apja irodájába ment, hátha talál ott üres papírokat, bár tudta, tilos belépnie oda. Az apja épp üzleti úton tartózkodott, a dadus pedig Immával volt elfoglalva. Ahogy Claudia az íróasztal fiókjában turkált, majd halálra rémült, amikor valami hideg és fémes dologhoz ért.

Már gyerekként is tudta, hogy néz ki egy igazi fegyver. Még ma is emlékezett a pisztoly súlyára és a félelemre, amely összeszorította a mellkasát. Sietve visszatette a fegyvert a helyére, és kimenekült az irodából. Túlságosan félt ahhoz, hogy bárkinek is említést tegyen az esetről.

Az apjának fegyverre van szüksége, hogy megvédje őt? Ha igen, akkor ez azt jelenti, hogy ő és Imma is veszélyben vannak? Vagy azért van nála pisztoly, mert ő maga a rosszfiú?

Attól a naptól kezdve nem mert nem engedelmeskedni az apjának.

A borítékkal a kezében Ciro felé fordult, és belenézett annak a férfinak a gyűlölködő arcába, akibe ostoba módon beleszeretett.

– Húszezer eurót kérek – jelentette ki.

– Claudia…

– Húszezer euró, és aláírom, amit akarsz.

Ciro meglepődve vonta fel a szemöldökét.

– Felajánlod a házat?

– Készpénzben kell az az összeg.

– Vasárnap van.

– Azt hiszed, nem tudom? – csattant fel a lány. – Szerezd meg a pénzt! Fél órát kapsz.

– Hová mész? – kérdezte Ciro, amikor a felesége elsietett mellette.

Claudia kinyitotta az ajtót anélkül, hogy a férfira nézett volna.

– Gondoskodom róla, hogy a papírok aláírása tanú jelenlétében történjen. Fél órád van, Ciro!