Molnár Ferenc

Az ördög

Vígjáték három felvonásban

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Személyek

László

Jolán

János

Az ördög

Elza

Selyem Cinka

András

Vendégek

Első felvonás

Szín: szoba a festőműterem mellett, Jánosnál. Hátul balról üvegajtó, portière-rel a színpad felé. Ha nyílik, belátni a műterembe. Jobbról hátul vágott sarokban bejáratajtó. Balról elöl ajtó. A háttérben a két ajtó közt antik szekrény. A szekrény előtt díszes terítővel leterített asztal, telerakva szobrokkal, edényekkel, arcképekkel stb. Az asztaltól jobbra és balra szék. Balról leghátul antik szekrény. Balról elöl a falhoz tolt asztal, olyanforma, mint a másik, csak kisebb. Az asztal mellett a falnál szék. Balról a szekrény és az asztal között a földön álló kleiderstokk teleaggatva színes jelmezekkel, sálokkal. Balról elöl nagy, álló, aranyozott templomi fakandeláber, tizenkét villamos körtével. Balról elöl nagyon széles pamlag, szőnyeggel leborítva, rajta színes párnák. A pamlag előtt kicsiny, de nem alacsony asztalka. Dohányzókészlet van rajta. A pamlag előtt jobbról puff. Jobbról, hátul az ajtó előtt spanyolfal. Jobbról elöl francia kandalló, melyből vörösen fénylik a parázs. A kandalló előtt, háttal a közönségnek, igen nagy, trónszerű, pirosarany karosszék, melynek támlája tökéletesen eltakarja azt, aki benne ül. A trónszék mellett, balról, alacsony török asztal könyvekkel. A szoba falain túlzottan sok, berámázott és berámázatlan kép, rajz, vázlat. Színes szövetek, miseruhák a falon. Gipszszobrok, fejek. Szőnyegek. A mennyezetről nagyon cifra, inkább táncterembe való csillár függ le. Délután három óra.

Első jelenet

János, András, majd Cinka

[A szín egy pillanatra üres.]

JÁNOS

belép kalapban és télikabátban, ezeket leveti: András! – András!

ANDRÁS

előjön a műteremből.

JÁNOS

Hol mászkálsz?

ANDRÁS

Sehol kérem.

JÁNOS

Az ajtó tárva-nyitva, akárki bejöhet. András a műterembe rohan és bársonykabátot hoz ki. Mialatt András benn van: Hol a mai újság? Megtalálja. Na mi lesz? András bejön és rásegíti a kabátot, János rágyújt. A szabó már kivasalta a frakkomat?

ANDRÁS

Egy óra múlva küldi, nagyságos úr.

JÁNOS

Jó. Pénzt ad neki. Itt egy korona. Eredj le a fehérneműshöz, vegyél egy frakkhoz való fehér batiszt nyakkendőt. A régit vidd el mintának. András indul. Megállj. Készíts ki az ágyra kemény inget, manzsettát, gallért. Keresd meg a kis gyöngyházgombokat, ott vannak a felső fiókban egy gyufaskatulyában. Várj. Add vissza a koronát. Megtörténik. Itt egy ötös. Vegyél egy pár nyolcas számú fehér báli kesztyűt is. Majd elszámolsz. Mielőtt lemégy, eridj be a műterembe, tedd fel a dobogóra a velencei széket. Három órakor jön Lászlóné őméltósága, portréhoz ülni. Attól kezdve senkinek se vagyok itthon. Közben végigdőlt a kanapén. Add ide a hamutartót. Megtörténik. Mehetsz.

ANDRÁS

Kérem, nagyságos úr.

JÁNOS

Mi az?

ANDRÁS

Itt a Cinka.

JÁNOS

Hol?

ANDRÁS

Bent az atelier-ban.

JÁNOS

Menjen haza. Nem kell. Lapoz az újságban.

ANDRÁS

az üvegajtóhoz megy: Nagysád. Eltávolító kézmozdulattal. Ma nem kell modell.

CINKA

belép: Jó napot. Nincs válasz. Ma nem festesz?

JÁNOS

Nem. Lapoz.

[András bemegy a műterembe.]

CINKA

búsan: Alászolgája. Visszafordul. És holnap?

JÁNOS

Holnap se.

CINKA

Alászolgája. A szemét törli. Te már nem szeretsz engem, te már nem szeretsz engem.

JÁNOS

Kezdődik megint.

CINKA

Már ősz óta nem szeretsz. Én ezt mindjárt láttam, mikor tájképeket kezdtél festeni. Mikor szeretsz, mindig az aktomat fested. Tudom én, mit jelent az, mikor a tájképek gyönnek.

JÁNOS

Buta vagy, Cinka.

CINKA

Tudom. Felöltözve minden modell buta.

JÁNOS

Eridj szépen haza.

CINKA

Csak küldj, csak küldj. Menjek szépen haza. Már egy hét óta mindig úgy megyek el innen, hogy le sem vetkőztem. Hát mi vagyok én? Sírva fakadt, de rögtön abbahagyta. Én ám tudok mindent.

JÁNOS

Igen?

CINKA

Nézz rám. Nézz csak rám. Te megnősülsz. Merd a szemembe mondani, hogy nem.

JÁNOS

Nem.

CINKA

Na ja, majd te nem mered a szemembe mondani. Egy Tóth Elza nevű lányt veszel el. A barátod felesége, a Lászlóné hozta össze a dolgot. Merd a szemembe… különben, hiszen hiába, mert te belemondasz a szemembe akármit.

JÁNOS

Honnan veszed mindezt, angyal?

CINKA

Egy ilyen szép fiatal asszony, mint ez a Lászlóné! Ahelyett, hogy ő maga barátkoznék veled, hát megházasít. Tudod, mert azt nem bántam volna. Engem úgyse szeretsz. Mindig tájképeket festesz.

JÁNOS

Hát most mit akarsz tőlem?

CINKA

átfogja a nyakát: Semmit. Az ilyen szegény akt, mint én, nem akarhat semmit. Ha ti meg akartok nősülni, mink aktok csinálhatunk akármit, mégis elveszitek a privátot. Mondd legalább, hogy szeretsz.

JÁNOS

Ühüm.

CINKA

Hümmög. A régi szeretőm, a Náray, szebben hümmögött.

JÁNOS

Mindenki úgy hümmög, ahogy tud.

CINKA

Ezt is csak akttal lehet csinálni. Ismerem én már a festők szerelmét. Előbb: „édesem, drágám, Fornarinám, Fornarinám, micsoda háta, micsoda keble, micsoda vonala!” Aztán később: „sárga a bőröd, sárga a bőröd”. – Aztán még később: „ma nem érek rá”. Aztán a tájkép és püff, vége. Szeretsz?

JÁNOS

mosolyogva: Igen.

CINKA

Ha úriember volnál, most megígérnéd nekem, hogy feleségül veszel. Látod, a Náray úriember volt, az mindig megígérte. Az nem volt smucig. Még ez se legyen nekünk? Unsz, unsz?

JÁNOS

Hiszen, ha unnálak, már rég szakítottam volna veled. Gyere, édes kis unalmam. Megcsókolja. Menj angyalom, menj haza, menj, menj!

CINKA

Holnap se jöjjek? Holnapután se?

JÁNOS

Nem.

CINKA

Hát már soha nem fogod festeni az aktomat?

JÁNOS

Majd este elmegyek hozzád, Lászlóékhoz az estélyre úgyis csak tizenegykor megyek.

CINKA

De hát hogy fogsz festeni nálunk? Nem is látsz. Még a gáz sincs bevezetve. Csak petróleumlámpa ég.

JÁNOS

az ajtónál. Hát majd elfújjuk. Szervusz.

[András belép és átmegy a műterembe. Cinka elmegy. János meggyújtja elaludt szivarját, a pamlaghoz megy, előveszi az újságot és lefekszik. Éles csöngetés. Hirtelen felugrik. Kissé izgatottan szól.]

JÁNOS

András!

ANDRÁS

Nyitom!

[Átszalad a színen András, ki a bejáratajtón, melyet nyitva hagy. János a nyakkendőjét gyorsan megigazítja. Az újságot leteszi. A szivart belenyomja a hamutartóba. Haját elrendezi. A belépők elé megy. András künn marad.]

Második jelenet

János, László, Jolán

[László és Jolán belép.]

JÁNOS

Csókolom a kezét. Szervusz. Üdvözlések.

LÁSZLÓ

siet: Fiam, én csak idehoztam az asszonyt. Szaladok vissza az irodámba.

JOLÁN

körülnéz: Hát magánál ilyen?

JÁNOS

Ugye furcsa? Cifra szemétdomb.

LÁSZLÓ

Előbb azt gondoltuk, hogy ne ma kezdd meg festeni az arcképét. Ha hat évig tudtunk rá várni, ráért volna még holnapig. De az asszonyt oly idegessé teszi a készülődés erre a mai estélyre, hogy idehoztam. Tudod-e, hogy ez a házszentelő az első estélyünk?

JOLÁN

Muszáj volt. Fiam, annyi revánssal tartozunk.

LÁSZLÓ

Bár már túl lennénk rajta. Nem szeretem a flancot. Én Freebodynál tanultam az üzletet, Londonban. Annak kilencven milliója van, és még sohase adott estélyt. Csak ezen a nyomorult Pesten kell. Mikor jöjjek az asszonyért?

JÁNOS

Korán sötétedik. Háromnegyed óra múlva már nem lehet pingálni.

LÁSZLÓ

Tehát?

JÁNOS

órájára néz: Négy óra körül.

JOLÁN

egy aktra mutat. Ez a kép kicsoda?

JÁNOS

Egy modell.

JOLÁN

Meg mertem volna rá esküdni. Az, aki most jött le a lépcsőn.

LÁSZLÓ

Ja, a Selyem Cinka? Ezt meg kell nézni. Indul a kép felé. Azaz nem is kell megnézni, minden perc drága. Remélem, most már végzel az ilyen Cinkákkal! Te is oka vagy, hogy ezt az estélyt adjuk. Ugye?

JOLÁN

Bizony. Ma fog végleg beleszeretni Tóth Elzába.

JÁNOS

A legjobb akarattal megyek. Visztek a vágóhídra. Nősülni! Nősülni!

JOLÁN

Mily boldog lennék!

LÁSZLÓ

Hát még én. Meg a lány is. Meg te is. Mindenki.

JÁNOS

Adja Isten. A lány nagyon kedves.

JOLÁN

Hát még ha…

JÁNOS

Ha még egy szót szól, imádom is. De ez csak estére van kitűzve.

LÁSZLÓ

Megyek. Az emberem minden percben telefonálhat. Fiuméból a kukorica ügyében. Megcsókolja Jolánt. Négykor érted jövök, fiam. Légy nyugodt. Gerbeaud mindent elvégez. Semmi gondod semmivel. Szervusztok.

JÁNOS

Nem félsz itt hagyni az asszonyt?

LÁSZLÓ

Megmondjam őszintén? Azért sietek úgy, mert félek, hogy még meggondolom és visszaviszem.

JOLÁN

Féltékeny vagy?

LÁSZLÓ

Hazudjam? Akkor: nem. Ha nem félnék, hogy komikussá válok, azt mondanám: gyerekek, vigyázzatok magatokra. Isten áldjon meg. El.

Harmadik jelenet

János, Jolán

[János kikísérte Lászlót. Visszajön. Az ajtót becsukja. Némán áll meg a küszöb mellett. Abban a pillanatban, mikor János visszajött, Jolán hevesen megrázkódott. Most végigsimítja homlokát.]

JÁNOS

Mi az?

JOLÁN

idegesen, halkan nevet: Se… semmi.

JÁNOS

gyöngéden: Megijedt valamitől?

JOLÁN

nem felel.

JÁNOS

Nos?

JOLÁN

idegesen, zavartan, mintha félne tőle: Tudja… ahogy most itt Alfréd elment, úgy éreztem, mintha otthagytak volna valahol.

JÁNOS

Hogyan?

JOLÁN

Ilyen érzésem volt, mikor a mama otthagyott Drezdában, a panzióban. Hogy most itt maradok egyedül künn az idegen életben. Most majd magamnak kell gondolkoznom. Én… tudja, hisz hat évig soha nem akartam idejönni. Körülnéz. Mint valami boszorkánykonyha. Régiségek, furcsa állatok, fejek… Maga úgy áll köztük, mint valami varázsló. Amíg az uram itt volt, észre se vettem. De mikor kiment, akkor egyszerre ezek a fejek mind rám néztek. Megborzong.

JÁNOS

Nem kell idegeskedni. Ez a szoba az atelier-hoz tartozik és minden hölgy, akit lefestek, ide jön.

JOLÁN

nyugodtan: És minden hölgyet, aki idejön, lefest?

JÁNOS

Nem.

[Szünet.]

JOLÁN

Hallotta, mit mondott az uram?

JÁNOS

Hallottam.

JOLÁN

Hat év óta, mióta a felesége vagyok s mióta maga a csöndes, jó, becsületes barátunk, egyszer-másszor tréfált erről. De most éreztem a hangján, hogy nem volt sok kedve a tréfához.

JÁNOS

Hogy féltékeny.

JOLÁN

Nem. De először vagyok itt… magánál, magával, egyedül.

JÁNOS

Hat évig nem bolygattuk ezt a kérdést. Most, hogy úgy magától kipattant… de már hetek óta érzem, hogy ez szóba fog kerülni köztünk.

JOLÁN

Pedig milyen jó, édes, csöndes nyugalom volt, hogy hat évig egy szót se beszéltünk róla. A tiszta lelkiismeret olyan, mint a langyos fürdő. Úgy – ül benne az ember. Mutatja egy testmozdulattal, lehunyva szemét, hogy hogyan ül az ember a jó langyos vízben.

JÁNOS

Csütörtökön, mikor először volt szó arról, hogy lefestem s hogy ide fog jönni, elpirult. Aztán rám nézett. Másképp, mint ahogy addig szokott nézni.

JOLÁN

Ne beszéljünk róla. Nem, nem…

JÁNOS

Ne féljen tőlem. Ha más volnék, nem csudálnám a szavát. De így. Milyen jólesik most így… egyszer, ártatlanul… végiggondolni az egészet. Hét éve van. Én nevelő voltam az ura családjában, és ott voltam, mikor először említették, hogy Alfrédnek feleségül kell vennie magát. Ez annak a napnak az estéjén volt, amelynek délutánján mi…

JOLÁN

szelíden a kezére teszi a kezét, gyöngéd feddéssel: János…

JÁNOS

…megcsókoltuk egymást. Gyerekek voltunk. És én ágrólszakadt szegény fiú voltam, aki Alfrédot meg a nővéreit rajzolni tanítottam… és maga még szegényebb volt, mint én: a lányok kis iskolai barátnéja, aki uzsonnázni jár a milliomos házba. Összenéztünk egyszer, a nagy, dúsgazdag famíliában, mi ketten, két odacsöppent szegény ember. Egy koldusfiú és egy kolduskisasszony. Mi értettük egymást. Aztán egy napon hallatlan szerencse kínálkozott magának. Alfréd bevallotta, hogy halálosan szereti.

JOLÁN

Másnap.

JÁNOS

A csóknak, az első gyerekes, szűzi csóknak a másnapján. Huszonnégy órával azután, hogy a két koldus egy pillanatra magára maradt az aranyos, csilláros szalonban, és hogy ezt a pillanatot egy csók töltötte ki, egy szegény, szomorú csók, ami… aminek most már az emléke is kihűlt.

JOLÁN

Kihűlt, János. Józan emberek lettünk. Azóta nem beszéltünk róla. Ezt kérőleg mondta, mintegy, hogy ne folytassa.

JÁNOS

Nem. Maga feleségül ment Alfrédhez. A szegény hivatalnok lánya az udvari szobából az Andrássy útra került, a László-palotába. És én külföldre mentem. Az ő pénzükön. És egy év múlva megjöttem. És még mindig szerettem. De akkor már szenvedéssel, lemondással. És az első napon, mikor felmentem magához, s egyedül találtam, már én is úr voltam, már díjakat nyertem, ismert ember voltam, úsztam a pénzben, maga meg a saját palotájában állott, talpig selyemben, gyémántban és mikor egymásra néztünk, mégis csak a régi két kis fiatal koldus tekintete találkozott, de akkor… már nem csókoltuk meg egymást.

JOLÁN

Édes János. Hagyjuk ezt.

JÁNOS

Itt vége is van. Azóta hat év telt el. Az urának barátjává leltem. Mindennap láttuk egymást. És egy szó, egy tekintet nem esett köztünk. Sohse mertem ajánlani, hogy lefestem, mert féltem ettől. Maga is érezte. Sőt az ura is érezte. Hát lemondtam erről is. Van-e még egy ilyen történet a világon? Én nem szégyenlem magamat érte.

JOLÁN

kezet fog vele: Édes, becsületes jó barátom.

JÁNOS

gyöngéden: No, megnyugodott? Nem fél már, ugye?

JOLÁN

Az uram hangja riasztott meg. Hisz ő majdnem tudja, hogy mi hogyan voltunk és soha, soha nem is gondolt semmit… De őt is megzavarta az, hogy mi ide jöttünk. Hat évig nem jöttünk. És most… itt vagyok. Hát ez gondolatokat ébreszt. És én félek attól, hogy gondolkoznom kell. Ettől ijedtem meg. Ettől féltem, mert egymástól nekünk már nem kell félnünk. Mi már nem szeretjük egymást, és még az is szép tőlünk, hogy erre az emlékre emlékszünk. Ugye?