George
Bernard
Shaw

Pygmalion

– részlet –

Nádasdy Ádám
fordítása

Fordította
Nádasdy Ádám

Készült a szombathelyi Weöres Sándor Színház és a budapesti Radnóti Színház számára 2010‑ben

Hungarian translation © Nádasdy Ádám örökösei, 2026

GEORGE BERNARD SHAW

Pygmalion

Romantikus történet öt felvonásban

(1912)

Tartalom

Nádasdy Ádám
A fordító megjegyzései

Szereplők

Színhelyek, idők

Nevek, szavak kiejtése

George Bernard Shaw
Megjegyzés a színpadra állítókhoz

Előszó: A fonetika professzora

Pygmalion

I. felvonás

II. felvonás

III. felvonás

IV. felvonás

V. felvonás

Utószó: A történet folytatása

Jegyzetek

Nádasdy Ádám
A fordító megjegyzései

A jelen fordítás a Penguin Classics 2000-es kiadásán alapszik (szerk. Dan H. Laurence), s a darabhoz csatolva tartalmazza a Shaw által írt Előszót és Folytatást. A szöveg a szombathelyi Weöres Sándor Színház és a budapesti Radnóti Színház közös megbízásából készült, s 2011-ben került színre, Szombathelyen Keszég László, Budapesten Valló Péter rendezésében.

A Pygmalion eddigi magyar fordításai: Hevesi Sándor (1914), Mészöly Dezső (1953), Spiró György (1990).

A darab 1912-ben íródott, először német fordításban jelent meg 1913-ban, majd angolul 1914-ben. Az ősbemutató is németül volt 1913-ban a bécsi Burgtheaterben. 1914-ben került színre Londonban, illetve (a londonit néhány hónappal megelőzve!) a pesti Vígszínházban. A műből 1938-ban sikeres film készült, forgatókönyvét a nyolcvankettő éves Shaw írta (Oscar-díjat kapott rá), s ebből azután néhány filmszerű részletet átvett a darab 1941-es kiadásába (ezeket a „filmszerű” betéteket más betűtípussal írtam). Ez a Pygmalion végleges szövege, fordításom is ezt követi.

A Pygmalion alapján írta 1955-ben Alan J. Lerner a My Fair Lady című musical szövegét, mely Higgins és Liza közti happy enddel végződik, s amelyből zenés film is készült.

A szövegről

Shaw instrukcióit, olykor terjengős kommentárjait hűségesen lefordítottam. Gyakran egy szereplő megszólalásába beszúrva ad instrukciót arra, hogy egy másik szereplő mit csinál; az ilyet önálló bekezdésbe tettem.

Egy másik szokatlan gyakorlata, hogy amíg egy szereplő kilétét meg nem tudjuk, addig nem a nevét (pl. Liza) írja a megszólalások elé, hanem egy leíró megnevezést (A Virágáruslány). Ezt – mivel fordításom színházi célra készült – nem követem, a szereplőket mindenütt ugyanazzal a névvel jelölöm; de szögletes zárójelbe teszem mindaddig, amíg Shaw meg nem adja a szereplő nevét.

A nehezebb idegen nevek kiejtését szögletes zárójelben adom. Az idegen nevekhez néha kötőjellel illesztem a magyar ragokat. A „Pearce-né” nevet viszont „Pearsné”-ra változtattam, hogy elkerüljem a nehézkes kötőjelezést.

Ha egy szereplő szövegét félbeszakítják, azt gondolatjellel („így –”) jelölöm; ha maga hagyja befejezetlenül a mondatát, azt három ponttal („így…”).

A „gentleman” szó akkoriban még pontos társadalmi osztályjelölő volt: kizárólag felső közép- vagy nemesi osztályba tartozó emberre lehetett mondani (ma minden férfira mondható, ugyanúgy, mint a magyar „úr, úriember”). Az egyértelműség kedvéért néhol „finom úr”-nak, illetve „polgárember”-, „tanárember”-nek fordítottam.

Megítélésem szerint Higgins és Pickering megismerkedésük után összetegeződnek; ezt egy beszúrt mondattal oldottam meg az I. felvonásban.

Kulturális konkrétumok

A londoni utcák, negyedek nevét, a pénzegységeket gyakran egyszerűsítettem, kikerültem, illetve a magyar közönség számára ismertebbre cseréltem (pl. „félkoronás” helyett „negyedfontos”; „Earls Court” helyett „Délnyugat-London” stb.)

Pygmalion ókori mítosza

Pygmalion mondabeli ciprusi király volt, aki – látva a nők erkölcstelenségét – elhatározta, hogy sosem nősül meg. Elefántcsontból női szobrot faragott, azt dédelgette, csókolgatta. Végül annyira beleszeretett a szoborba, hogy imádkozott Venushoz, a szerelem istennőjéhez: adjon neki mégis feleséget, olyat, mint a szobor. Venus megkönyörült rajta, s a szobrot eleven nővé változtatta: Galatea lett a neve, s Pygmalion elvette feleségül.

Pygmalion története – melyre a darabban sehol sem történik utalás! – Angliában régóta közismert volt (úgy, mint nálunk pl. Oidipusz vagy Ikarusz neve, sorsa). A 19. században is több irodalmi mű, festmény dolgozta föl. 1871-ben nagy sikerrel mutatták be W. S. Gilbert Pygmalion and Galatea című darabját. Shaw tehát a címet nem légüres térben adta, hanem egy olyan közönség számára, aki már a címből értette az ironikus felvetést: vajon Higgins beleszeret‑e az általa kifaragott úrinőbe, Lizába? (Ez a szövegből nem derül ki egyértelműen.)

A magyar címhez ezért alcímet is csatolhatunk, pl. „Pygmalion, avagy a szobrász és szobor”; „Pygmalion, avagy túl szép lett a szobor?” stb.

Liza és Doolittle beszéde

Az angolban igen erős a nyelvi tagolódás, főleg a kiejtésben: másképpen beszélnek városról városra (sőt Higgins túlzásával: háztömbről háztömbre), de ennél fontosabb, hogy társadalmi osztályonként is különbözik a nyelv. Shaw maga is érintve volt: angol anyanyelvét élete végéig ír akcentussal beszélte. Amikor húszévesen Londonba jött, megtapasztalhatta a „csúnya” kiejtésűeket sújtó lenézést. Az éppen kifejlődő fonetika tette lehetővé a kiejtés tanítását, átformálását (pl. a logopédiát is), ennek egyik élharcosa Henry Sweet professzor volt, Shaw ismerőse, akiről Higginst mintázta.

A londoni proletár beszédmódot cockney-nak nevezik; ennek egyik fő jellemzője, hogy a „h” hangot sehol sem ejtik ki. Nem véletlen, hogy a professzort éppen H. H.-nak hívják, s Liza és Doolittle ’Enry ’Igginsnek szólítja.

Mindezt a mai magyar színpadon lehetetlen így visszaadni, mert a magyarban a kiejtési különbségek eleve kisebbek, s nem is hordoznak ekkora jelentőséget. Az átlag kiejtéstől hatásosan eltérni csak két irányban lehetne: a parasztos-falusias, illetve a cigányos-városias felé. Az első út azért nem járható, mert Liza (és az apja) nem valami isten háta mögötti faluból fölkerült parasztok, hanem öntudatos nagyvárosi proletárok; a második azért nem, mert a darabban az etnikai kérdés föl sem merül, Liza csakis a beszéde és a modora miatt nem tagozódhat be az úri világba. Ezért fordításomban Liza és Doolittle „hibás” beszédét főleg nyelvtani és szóválasztási helytelenségekkel érzékeltetem, s nem a kiejtéssel; a többit a rendezőre és a színészekre bízom.

Szereplők

Henry Higgins, nyelvész, a fonetika tanára,‍¹ 40 éves

Higginsné, az anyja

Pearsné,‍² a házvezetőnője, idősebb asszony

Freddy Eynsford-Hill, 20 éves

Eynsfordné,‍³ az anyja

Clara, a húga

Pickering,‍⁴ nyugalmazott ezredes, amatőr nyelvész, 60 körül

Alfred Doolittle,‍⁵ részeges kukás, 50 körül

Liza, hivatalos nevén Eliza,‍⁶ a lánya, virágárus, 18–20 éves

Szobalány Higginsnénél

Első Járókelő, egyszerű ember

Gúnyos járókelő

A „filmszerű” betétekben még:

1. Taxisofőr

Nepommuck‍⁷

Nagykövet

Nagykövetné‍⁸

Lakájok a követségi estélyen

Idős rendőr

Fiatal rendőr

2. Taxisofőr

Színhelyek, idők

(a „filmszerű” betétek helyszíneivel)

I. felvonás: a templom oszlopai alatt, a londoni Covent Garden piactéren. Éjjel negyed tizenkettőkor. – Filmszerű betét: taxiban; majd Liza albérleti szobája.

II. felvonás: Higgins dolgozószobája a Wimpole Streeten (középpolgári környék London belvárosában). Másnap délelőtt tizenegykor. – Filmszerű betét: Higgins házának fürdőszobája.

III. felvonás: Higginsné lakásának szalonja a Chelsea Embankmenten (Temze-part, elegáns nagypolgári környék). Néhány hónappal később, Higginsné heti fogadónapján. – Filmszerű betét: nagykövetség Londonban.

IV. felvonás: ugyanott, ahol a II. felvonás. Néhány hónappal később. Éjfél. – Filmszerű betét: Liza hálószobája; az utca Higgins háza előtt, további londoni utcák-terek.

V. felvonás: ugyanott, ahol a III. felvonás. Másnap délelőtt.

Kor: a megírás jelene, London, 1912.

Nevek, szavak kiejtése

Itt csak a darabban elhangzó szavakat soroljuk fel. Nem az „angolos” angol kiejtést adjuk, hanem a magyar színpadon megszokott, ajánlható formákat.

Alfred [alfréd]

Brighton [brájton]

Buckingham [bakingem]

Cambridge [kémbridzs]

Charing Cross [csering krossz]

Cheddar [cseddár]

Cheltenham [cseltönem]

Clara [klára]

Clerkenwell [klárkenvel]

Covent Garden [kovent gárden]

Doolittle [dúlitl]

Drury Lane [drúri lén]

Eliza [eliza]

Endell Street [endel sztrít]

Epsom [epszom]

Eynsford-Hill [énszford-hill]

Ezra D. Wannafeller [ezra dé vanafeller]

Harrow [heró]

Henry Higgins [henri higinsz]

Hounslow [haunzló]

Hyde Park [hájd park]

Kentish Town [kentis taun]

Lillie Langtry [lili lengtri]

Lionel Monckton [lájonel monkton]

Lisson Grove [lisszon gróv]

Liza [liza]

Pearsné [pírszné]

Pickering [pikering]

Selsey [szelszi]

Tower [tauer]

Whiteley [vájtli]

Wimpole Street [vimpól sztrít]

Yorkshire [jorksír]

George Bernard Shaw
Megjegyzés a színpadra állítókhoz

„A darab jelen (1941-es) változatának maradéktalan színre vitele csak a mozivásznon, illetve kivételesen jó technikai felszereltségű színházakban lehetséges. A rendes színházi gyakorlatban a csillagokkal elválasztott jelenetek elhagyandók.”

Pygmalion

I. felvonás

London, éjjel negyed tizenkettő. Nyári zápor, ömlik az eső. Mindenfelől taxiért kiabáló hangok, illetve taxihívó sípok. Járókelők rohannak be fedezékért a Szent Pál-templom oszlopai alá (ez nem a Wren‍¹-féle székesegyház, hanem az Inigo Jones‍² által épített templom a Covent Garden zöldségpiacon); köztük egy hölgy (Eynsfordné) és a lánya (Clara), mindketten estélyi ruhában. Mindenki bosszúsan kémlel ki az esőbe, kivéve egy embert (Higgins), aki háttal áll a többieknek, és teljesen belemerül a jegyzetfüzetébe, ahova szaporán jegyzetel. – A toronyóra negyedet üt.

[Clara‍³]

(a középső két oszlop közt áll, közelebb a neki balra lévőhöz) Meg fogok fagyni. Hol van már Freddy ennyi ideig? Legalább húsz perce elment.

[Eynsfordné‍⁴]

(lányának jobbján áll) Nincs még annyi. De már foghatott volna taxit.

Első Járókelő

(Eynsfordné jobbján) Nem tudnak ám taxit fogni fél tizenkettőig – tetszik tudni, végeznek a színházi fuvarokkal, addigra jönnek vissza.

[Eynsfordné]

De nekünk muszáj! Álljunk itt fél tizenkettőig?! Ez rettenetes!

Első Járókelő

Én nem tehetek róla, csókolom.

[Clara]

Ha Freddy nem lenne ilyen teszetosza, fogna egyet a színház előtt.

[Eynsfordné]

De most mit tud csinálni szegény?

[Clara]

Más is szerez taxit. Ő nem tud?

Freddy rohan be az esőről a Southampton Street felől (bal hátul), beáll a két nő közé, közben összecsukja csöpögő ernyőjét. Húszéves fiatalember, sötét öltönyben, a nadrágja bokáig csuromvizes.

[Clara]

Mi van, taxit nem hoztál?

[Freddy]

Nincs taxi se égen, se földön.

[Eynsfordné]

Jaj, Freddy, nem létezik. Meg se próbáltad.

[Clara]

Kezd elegem lenni. Menjünk mi, és szerezzünk?

Freddy

De mondom, hogy mind foglalt. Olyan hirtelen jött az eső: senki se számított rá, most mindenki taxival akar menni. Elmentem emerre a Charing Crossig, amarra, a bíróság felé, mind foglalt volt.

[Eynsfordné]

Próbáltad a Trafalgar téren?

Freddy

A Trafalgar téren se volt.

[Clara]

De próbáltad?

Freddy

Kinn a téren nem, csak a pályaudvarnál. Most gyalogoljak el a Hyde Parkig?

[Clara]

Nem is próbáltad.

[Eynsfordné]

Olyan nyámnyila vagy, Freddy, komolyan. Menj körbe, és ne gyere vissza, amíg nincs taxi.

Freddy

Ronggyá fogok ázni teljesen fölöslegesen.

[Clara]

És velünk mi lesz? Álljunk itt egész éjjel a huzatban, mikor alig van rajtunk valami? Önző disznó vagy!

Freddy

Jó, rendben, megyek, megyek.

Freddy kinyitja az ernyőjét, és nekilódul a Strand utca irányába (bal előre), de összeütközik az eső elől beszaladó virágáruslánnyal (Lizával), s a lány kezéből kiveri a kosarát. Az ütközést vakító villám festi alá, melyet nyomban puskaropogás-szerű mennydörgés követ.

[Liza‍⁵]

Nincs szemed, mukikám?! Mész mind az ökör!

Freddy

Elnézést.

Freddy elrohan.

[Liza]

(fölszedi a szétszórt virágokat, és visszarakja a kosárba) Na, ez tud viselkedni! Nem lássa, hogy jövök? Két csokor ibolyámat, tessék, tapossa a sárba bele.

Liza leül az oszlop lábazatára, Eynsfordné jobbján, s rendezgeti a virágait. Talán tizennyolc éves, talán húsz, nem több. A fején kis kerek fekete szalmakalap, mely régóta nyűvődik a londoni porban és koromban, és nemigen szokták kikefélni (vagy soha). A hajára már nagyon ráférne egy mosás: szürkésbarna egérszíne aligha lehet természetes. Olcsó fekete kabátja majdnem a térdéig ér, s a derekán be van szűkítve. Barna szoknya és durva kötény van rajta. Magas szárú cipője igencsak elnyűtt. A lehetőségeihez mérten nyilván szokott tisztálkodni, de a két úrinő mellett nagyon piszkosnak látszik. Arcvonásai nem rosszabbak, mint azokéi, de a bőre állapota hagy kívánnivalót maga után, és ráférne némi fogorvosi beavatkozás is.

[Eynsfordné]

Maga honnan ismeri a fiamat, már ne haragudjon?

[Liza]

Maga fia? Hát tudja, megnevelhette volna, csókolom, máskor megmondhassa neki, hogy nem illik a szegény lánynak széttaposni a virágait, aztán elhúz fizetés nélkül. Szóval ki tetszik fizetni?‍⁶

[Clara]

Anya, eszedbe ne jusson! Az kéne.

[Eynsfordné]

Clara, kérlek!… Van nálad apró?

[Clara]

Nincs. A legkisebb egy hatpennys.

[Liza]

(reménykedve) Tudnák visszaadni, csókolom!

[Eynsfordné]

(Clarához) Add ide.

[Clara] vonakodva odaadja az érmét.

(Lizához) Na, itt van, a virágokért.

[Liza]

Nagyon köszönöm, kezicsókolom.

[Clara]

Kérd el, ami visszajár. Ez csak egy penny egy csokor.

[Eynsfordné]

Maradj csöndben, Clara. (Lizához) Megtarthatja a visszajárót.

[Liza]

Köszönöm, kezicsókolom.

[Eynsfordné]

Szóval, halljam: honnan ismeri a fiatalurat?

[Liza]

Én? Sehonnét.

[Eynsfordné]

Hallottam, hogy „Muki”-nak szólította – így hívtuk kiskorában. Ne próbáljon félrevezetni!

[Liza]

(felháborodva) Ki akarja félrevezetni?! Én így szokom nekik mondani: „mukikám”, meg „szivikém” – mé’, maga nem eztet mondja? Az ember idegennel beszél, azé’ csak kedves akar lenni.

[Clara]

Kidobtunk hat pennyt! Mama, miért kellett Freddyt belekeverni? (Undorral behúzódik az oszlop mögé.)

Idősebb úriember (Pickering) rohan be fedezéket keresve, és becsukja csöpögő ernyőjét. A rokonszenves katonatisztek típusából való. Ugyanúgy pórul járt, mint Freddy, csuromvíz a bokája körül. Sötét öltönyben van, és könnyű ballonkabátban. Beáll oda, ahonnan Clara az imént ellépett.

[Pickering]‍⁷

Húú.

[Eynsfordné]

Mondja, kérem, látszik már a vége?

[Pickering]

Nem, asszonyom. Két perccel ezelőtt ráerősített, most még jobban esik. (Odamegy a Liza melletti oszloplábazathoz, fölteszi rá a lábát, és lehajol, hogy letűrje a föltekert nadrágszárát.)

[Eynsfordné]

Te jó ég! (Szomorúan visszavonul a lánya mellé.)

[Liza]

(Pickeringhez; kihasználja, hogy a katonás úr olyan közel jött, megpróbál baráti viszonyt létesíteni) Ha jobban esik, az aztat mutassa, hogy mindjá’ eláll. Ha má’ itten cidrizik, főnök úr, adnák egy szép virágot, láthassa, csak nyűglődök itt hiába.

[Pickering]

Sajnálom, de nincs apróm.

[Liza]

Tudnák visszaadni.

[Pickering]

Egy fontból?‍⁸ Nincs kisebb.

[Liza]

Basszus! Vegyen má’ egy virágot, kérem szépen. Negyed fontból már tudok visszaadni. (Nyújtja a virágot) Itt van, két penny az ára.

[Pickering]

Ne molesztáljon, gyermekem. (Kotor a zsebeiben) Tényleg nincs apróm – várjon: három félpennys, ha az jó magának. (Áthúzódik a másik oszlophoz)

[Liza]

(csalódott, de másfél penny jobb, mint a semmi) Jó lesz, köszönöm.

Első Járókelő

(Lizához) Vigyázzon: tényleg adja oda a virágot! Ott hátul áll egy pasas, az minden szót fölír, amit maga mond.

Mind hátranéznek a jegyzetelő emberre (Higginsre).‍⁹

[Liza]

(rémülten fölugrik) Én nem csináltam semmit! Mé’, hát nem szabad az úrral beszélni? Szuvenír jogom van virágot árulni az utcán, ha nem strihelek! (Magából kikelve) Én tisztességes lány vagyok! Dögöljek meg, ha mást is mondtam ennek, mint aztat, hogy vegyen má’ virágot!

Általános hangzavar, többnyire a virágáruslány pártján, de meg is róják, hogy minek érzékenykedik:

Hangok 1

(az idősebb, higgadt jelenlévők) Ne kezdjen bőgni. – Ki bántotta? – Senki sem nyúlt magához. – Mire jó ez a cirkusz? – Na elég már, hallja? – Nyugodjon meg!

Hangok 2

(az idegesebbek) Fogja be a száját! – Mi baja van?

Hangok 3

(távolabbról furakszanak oda, nem tudják, mi történt, kérdésekkel és válaszokkal növelik a zajt) Min veszekszenek? – Ki ez a nő? – Melyik az a pasas? – Csajt elkapta egy nyomozó. – Az? – Az ott. – Pénzt lopott az öregúrtól. (Stb.)

[Liza]

(átfurakszik Pickeringhez, hangosan bőgve) Főnök úr, ne hagyjon, hogy elvigyenek! Akkor nekem annyi, érti? Bevonják az erkölcsimet, azt’ kivágnak az utcasarokra, hogy én leszólítok itten urakat. Aztán –

[Higgins]‍¹⁰

(előrejön a lány jobbjához, a többiek követik) Na, na, na, na! Ki bántja magát, buta liba?! Minek néz engem?

Első Járókelő

(Lizához, biztatóan) Ne fosson má’, ez valami tanárember, nézze meg a cipőjét. (Higginshez, magyarázólag) Téglának nézte az urat.

[Higgins]

(élénk érdeklődéssel) Mi az a tégla?

Első Járókelő

(küszködik a definícióval) Hát… tégla, a rendőrségtől, na szóval. Hogy lehet még mondani?… Titkosrendőr!

[Liza]

(még mindig hisztérikus) Megesküszök a Szűz Máriára, hogy egy büdös szóval se –

[Higgins]

(nyers, de kedélyes) Jaj, fogja be már a száját! Úgy nézek én ki, mint egy rendőr?

[Liza]

(nincs megnyugtatva) Akkor minek irogassa a mondókámat? És honnan tudjam, hogy nem‑e rosszul írta? Mutassa, miket írt?!

Higgins kinyitja a noteszát, és a lány orra elé tartja. Szilárdan áll, pedig egy gyengébb embert felborítana a tömegnyomás, ugyanis a válla fölött mind bele akarnak nézni.

Ez mi ez?! Nem is rendes írás. Eztet nem lehet el se olvasni.

[Higgins]

Dehogynem. (Olvassa, a lány beszédmódját hajszálpontosan visszaadva): „Ha má’ itten cidrizik, főnök úr, adnák egy szép virágot, láthassa, csak nyűglődök itt hiába.”

[Liza]

(kétségbeesve) Azér’, mert „főnöknek” hívtam, azér’? Most mé’ baj az? (Pickeringhez) Ne tessék má’ engedni, hogy itt föl legyek jelentve egy ilyen szó miatt. Tessék már –

[Pickering]

Följelentve? Dehogy lesz följelentve. (Higginshez) Valóban, uram, ha ön titkosrendőr, nem kell engem a fiatal nők tolakodásától megvédenie, amíg nem kérem. Bárki láthatta, hogy a lány semmi rosszat nem akart.

Tömeg

(egyöntetűen a rendőri kémkedés ellen vannak) Mi is láttuk. – Mit avatkozik bele? Törődjön a maga dolgával. – Hogy előléptessék, azért csinálja. Írogassa itten, amit mondunk. A lány meg se szólalt! – És ha igen? Egy nő be se állhat az eresz alá, mindjárt rámásznak. (Stb., stb.)

A jóindulatúbb hangoskodók visszakísérik Lizát az oszloptalapzathoz, ahova visszaül, és az érzelmeivel küszködik.

Első Járókelő

Nem nyomozó ez, csak valami fontoskodó hülye. Én mondom magának. Nézze meg a cipőjét.

[Higgins]

(kedvesen az Első Járókelőhöz) És hogy vannak a rokonok odahaza, Selsey-ben?‍¹¹

Első Járókelő

(gyanakodva) Ki mondta magának, hogy odavalósi vagyok, Selsey-be?

[Higgins]

Nem érdekes. De odavalósi. (Lizához) Maga hogy kerül ide Kelet-Londonba? Maga Nyugat-Londonban született, Lisson Grove-ban.

[Liza]

(döbbenten) Aztán kinek fáj, ha eljöttem onnét? Az még a disznónak se való, ahogy ott laktam. És heti négy és felet perkáltam. (Elsírja magát)

[Higgins]

Lakjon, ahol akar, csak ne nyivákoljon!

[Pickering]

(Lizához) Nyugalom, nyugalom. Nem bánthatja magát. Joga van ott lakni, ahol óhajt.

Gúnyos Járókelő

(benyomul Higgins és Pickering közé) Aha, persze. Például a Hyde Parknál, a luxusnegyedben, mi?… Elbeszélgetnék én magukkal a szociális lakáshelyzetről, szóval.

[Liza]

(morcosan és letörten ül a kosara fölött, elkeseredve maga elé mondja) Én tisztességes lány vagyok, én aztán.

Gúnyos Járókelő

(ügyet sem vet rá) Na és tudja, hogy én hova valósi vagyok?

[Higgins]

(rávágja) Hoxtonba.

Kuncogás. Egyre nagyobb érdeklődés övezi a jegyzetelő férfit (Higginst)… … …

Jegyzetek

Nádasdy Ádám: A fordító megjegyzései

1 Higginst többször „professzor”-ként emlegetik, ami voltaképpen nem igaz, mert nincs egyetemi katedrája.

2 Az eredetiben Mrs. Pearce, ami magyarul „Pearce-né” volna; a változtatással a kötőjelezést kívánom elkerülni.

3 Shaw mindig a teljes nevet használja: „Mrs. Eynsford-Hill.”

4 Pickering keresztnevét végig nem tudjuk meg; ez a bentlakásos fiúiskolák, katonaiskolák világát idézi.

5 Ilyen családnév valóban létezik, de mulatságos, mert jelentése „lusta, semmittevő” (do + little).

6 E név kiejtése az angolban [lájza], [ilájza], de a magyar színpadon ezt nem kell követni. – A lány anyakönyvi neve nyilván Eliza, de ő maga mindig a rövidebb formát használja; a többiek hol ezt, hol azt.

7 Shaw magyarnak gondolja, s ezért írhatnám a nevét magyarosan „Nepomuk”-nak; de mivel ilyen magyar név nincs, meghagyom ebben a naivan németes formában.

8 Az eredetiben Host (Házigazda) és Hostess (Háziasszony).

Pygmalion

1 Christopher Wren: a Szt. Pál-székesegyház (1710) tervezője.

2 Inigo Jones: 16–17. századi klasszicista építész, a piactéri Szent Pál-templom (1633) tervezője.

3 Clara megnevezése az egész felvonásban: „A Leány”.

4 Eynsfordné megnevezése az egész felvonásban: „Az Anya”.

5 Liza megnevezése a taxisofőrrel való beszélgetéséig: „A virágáruslány”.

6 Shaw a lány első mondatait idáig a kiejtés szerint írta le, hogy érzékeltesse az erős cockney (londoni proletár) akcentust. Innentől – mint írja – ezt abbahagyja, s a színésznőre bízza a kiejtést.

7 Pickering megnevezése a bemutatkozásáig: „Az Úriember”.

8 1 font = 20 shilling = 240 penny, nagy pénz volt (mintha ma egy ötezerforintos lenne). Liza heti lakbére 4 shilling, azaz 1/5-öd font.

9 Mivel magnó nem létezett, s a fonográfot csak szobában lehetett használni, az élőnyelvi adatgyűjtés fő módszere a diszkrét jegyzetelés volt.

10 Higgins megnevezése a bemutatkozásáig: „A Jegyzetelő”.

11 Az angolok ma is felismerik a nyelvhasználat (főleg a kiejtés) alapján, hogy ki hova valósi, bár az elmúlt száz évben a helyi sajátságok némileg hígultak. A magyarban sokkal kevesebb ilyen különbség van, és a dolog nem olyan közkedvelt téma, mint Angliában. A közönségnek az előadás során jóindulatúan el kell hinnie, hogy Higgins hallja ezeket a különbségeket.

A Színház az egész
sorozatban megjelent kötetek:

Bertolt Brecht: Kurázsi mama és gyermekei
Fordította Nemes Nagy Ágnes, az utószót írta Turi Tímea

Anton Pavlovics Csehov: Három nővér
Fordította és az utószót írta Morcsányi Géza

Anton Pavlovics Csehov: Ivanov
Fordította és az utószót írta Spiró György

Anton Pavlovics Csehov: Meggyeskert
Fordította és az utószót írta Spiró György

Anton Pavlovics Csehov: Sirály
Fordította Morcsányi Géza, az utószót írta Turi Tímea

Anton Pavlovics Csehov: Ványa bácsi
Fordította Morcsányi Géza, az utószót írta Turi Tímea

Dante: Pokol
Fordította és a jegyzeteket írta Nádasdy Ádám

Friedrich Dürrenmatt: A fizikusok
Fordította és az utószót írta Ungvári Tamás

Friedrich Dürrenmatt: Az öreg hölgy látogatása
Fordította Kurdi Imre, az utószót írta Turi Tímea

Henrik Ibsen: Babaház
Fordította és az utószót írta Kúnos László

Henrik Ibsen: Peer Gynt
Fordította Kúnos László és Rakovszky Zsuzsa

Henrik Ibsen: A nép ellensége
Fordította és az utószót írta Kúnos László

Henrik Ibsen: A vadkacsa
Fordította és az utószót írta Kúnos László

Katona József: Bánk bán
Eredeti szöveg Nádasdy Ádám prózai fordításával

Madách Imre: Az ember tragédiája
Eredeti szöveg Nádasdy Ádám prózai fordításával

Arthur Miller: Az ügynök halála
Fordította Ungvári Tamás, az utószót írta Turi Tímea

Molière: Tartuffe
Fordította Vas István, az utószót írta Turi Tímea

Molnár Ferenc: Játék a kastélyban
Az utószót írta Szegő János

William Shakespeare: Hamlet
Fordította és az utószót írta Nádasdy Ádám

William Shakespeare: Lear király
Fordította és az utószót írta Nádasdy Ádám

William Shakespeare: II. Richárd
Fordította és az utószót írta Spiró György

William Shakespeare: Rómeó és Júlia
Fordította és az utószót írta Nádasdy Ádám

William Shakespeare: Szentivánéji álom
Fordította és az utószót írta Nádasdy Ádám

William Shakespeare: A vihar
Fordította és az utószót írta Nádasdy Ádám

George Bernard Shaw: Pygmalion
Fordította és az előszót írta Nádasdy Ádám

Spiró György: Csirkefej
Az utószót írta Fodor Géza

Vörösmarty Mihály: Csongor és Tünde
Nádasdy Ádám magyarázó jegyzeteivel

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Kézirat-előkészítő Tomka Eszter
Korrektor Hradeczky Moni
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klára

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2026

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 14 4760 6
ISSN 2498 7514

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL OFL