Pető Péter

Olyan gyönyörű
ez a szöveg,
hogy csak pucéran
olvasom

— részlet —

KALLIGRAM

Copyright © Pető Péter, 2023
ISBN 978 963 468 426 8

Prológus

„Háromfelé vágta a vonat, szerdán lesznek a temetések” – tudatta legjobb barátai egyikéről a fátyolos szemű Vendel, aki harmadikként érkezett a válóceremónia és búcsúparti helyszínére, ahol legmélyebb meggyőződésem szerint azért lehettem jelen, mert a múlt évben az ötödik helyen végeztem a történetmesélő-bajnokság angyalföldi selejtezőjében. Olyan fundamentumot telepített cégem alá az a nagy pesti antrém, amihez három korábbi regényem, két elbeszéléskötetem, továbbá Leitner Ágost-díjam sajnos nem volt elég. A céges kitörést jelzi e megbízásom is, ami kiterjedt az életének páros szakaszát ünnepi körülmények között fölszámoló duó együtt kezelt közösségimédia-felületein megjelenő szövegek írására éppen úgy, mint a nap krónikájának a kor követelményeihez képest meglehetősen hosszú, ám a klasszikusok iránt fogékony, magamfajta régimódi figurák számára vonzóan részletes lejegyzetelésére. Itt meg kell jegyeznem, hogy a munkámat megrendelő kettős tulajdonában álló céggel kötött megállapodásomban lemondtam a szerzői és ezzel együtt a kereskedelmi jogokról is, a leadott szövegemet szabadon szerkeszthették, marketingcéljaikhoz bármilyen módon és eljárással hozzáigazíthatták. Volna. Ám az este esemény- és fordulatgazdagsága miatt végül a szerződésszegés mellett döntöttem: hiszek abban, hogy jelentős közérdek és ugyancsak szignifikáns magánérdekem egyaránt fűződik ahhoz, hogy minél többen férhessenek hozzá a szívhorzsolóan fájdalmas, megrendítően szép estének a szűrőmentes krónikájához, mivel meggyőződésem, hogy az igazságnak, a valóságnak is lehetnek nagy számú megrendelői. Annak érdekében, hogy mind inkább megismerhessenek, láthassák, milyen alázattal követem vállalásaimat, ebben az elbeszélésben bemutatom majd módszereimet. Csakis e kunsztok, nüanszok leirata segíthet megérteni, hogyan és milyen nívón dolgozom az önök igényeinek kielégítéséért. Ez egyúttal azt is jelenti, hogy a B2B-verziót (business to business), azaz jelenlegi és reménybeli üzleti partnereim számára készített változatot tartják a kezükben. A B2C-anyag (business to consumer), a felhasználóknak szánt szöveg már mentes a módszertan bemutatásától, az egyes dilemmák megjelenítésétől, a célcsoport a termékkel találkozik a piacon. Ugyanakkor úgy vélem, ahhoz, hogy a megrendelők megfelelő döntést hozhassanak, mélyebben is ismerniük kell a piacon dolgozó vállalatok kínálatát, tudástőke-gazdagságát, logikáját, piacismeretét. (További kiemelten érdekes képeket, mondatokat, sztorikat találnak az Instagram-oldalamon: @petopeti, illetve TikTok-profilomon: @peto_peti.) Fölteszem, már elbeszélésem első mondatából kitűnik, a figyelem fölkeltését alapfeladatnak tartom, miként azt is átlátom, dramaturgiai szempontból hiba lenne a vonatos folytatással tovább váratni az olvasókat. Azért lenne szakmai nonszensz halasztani a színes részletek kibontását, mert a nyilvánosság újabb szerkezetváltozása elhozta a közösségi média uralmát, immár a rövid formátumú videók hódítanak, úgy változtak meg a mentális és figyelmi struktúrák, hogy a felhasználók csupán rövid ideig kívánják koncentrálni a figyelmüket. Éppen ezért az egyes történeteket mikrokeretben tálalom, így akár bármilyen más okoseszközzel megosztott figyelemmel is követhető éppen annyira az elbeszélés, hogy mesélhető részletek megmaradjanak belőle, a könyv tiktoki értelemben is viszonylag gyorsan fogyasztható marad. Ugyanakkor a sodró történetmesélésem miatt olykor előfordulhat, hogy még a legfölkészültebb CEO-k, pénzügyi vagy marketingigazgatók figyelme is át-átsiklik egy-egy eszköz használatán, ezért olykor kurzívan szedve, zárójelben térek ki az alkalmazott megoldás indoklására, mint például ebben az esetben rámutatnék, hogy valóságos nyelvi foxtrottot járok el, amikor Vendel „Háromfelé vágta a vonat” című beköszönőjét azzal vezetem vissza, hogy vágjunk bele. Mármint a történetbe, ami tehát Vendel sztorijával kezdődik. A harmincnégy esztendős, hosszú, barna hajú, rendetlennek tetsző, valójában nagyjából három milliméterre igazított szakállat viselő, két félév filozófiát, egy szemeszter portugál nyelv és irodalmat, továbbá egy évet szociológiát hallgató, diplomát sohasem szerző, Dél-Pestről származó festő belépőként dupla unikumot rendelt. Ennek okát kezdtem firtatni, minekután tehát elmesélte, azért kezd erősen, mert nem tudta földolgozni, hogy döntenie kell, hajdani barátja felső- vagy alsótestének, esetleg leszakított jobb karjának végső nyugalomra helyezésén vesz-e részt, azaz a budapesti helyszínek közül a kispesti öreg, az új köz- vagy a pestszentlőrinci temetőbe indul-e végső búcsút venni szerette egyik részétől. Nyilván számottevő érdeklődés mutatkozik most arra, hogy beszámoljak az abszurd, a fikció műfaji kereteit szétfeszítő, ám a valóságban olykor előforduló radikális széttartás okairól. Ám mielőtt ezeket ismertetném, ki kell térnem arra, hogy közben megérkezett Evelin, a válásra készülő férj szeretője, aki azonnal helyet foglalt Vendel mellett. Első, ennélfogva sekélyes tapasztalataim alapján máris tudtam volna néhány sort írni a nőről, ám sietek leszögezni: ennek semmi köze nem lenne a nőgyűlölethez, antifeminista indulatok sem tombolnának azokban a mondatokban, amelyek meglátásaimról tanúskodnának. Fontos megjegyeznem, hogy részletesebben ne kelljen majd magyaráznom, számos alkalommal húzok majd áthatolhatatlan falat bizonyos történések ismertetése elé, nehogy érzékenységet sértsek. Ebben az esetben az történt, hogy a frissen érkezett nő, amint széket fogott, ismerkedős kérdésekkel kezdte bombázni a posztunikumi állapotban immár ragyogó szemmel üldögélő Vendelt. Ez a tevékenysége kérlelhetetlen erővel mutatott rá a szeretők sanyarú sorsára. Azt hiszem, legtöbbjük jónéhány válóbuliban járt már, így pontosan tudják, ezeken a rendezvényeken jórészt régi ismerősök gyűlnek egybe: barátok, családtagok, haverok, jelenlegi és majdani exférjek és -feleségek jönnek össze. Így vagy úgy, de sokéves ismeretségek, Instagramon intenzíven követett életek futnak egybe. Ám a szerető, még ha oly régen őrzi is státuszát, e bensőséges, minden bajával, igazságtalanságával, gyűlöletével, s minden boldogságával, emlékével, önfeledtségével megépített kis világon kívül rekedt. Ő az a bolygónkívüli, akinek egyetlen kapcsolata a saját Neil Armstrongja, aki járt már rajta. Azokban a ritka esetekben, amikor mégis megérkezik e közösségekbe a viszonyban fogant E. T., minden idegen neki. Ez a különleges, e formájában az uralkodó társadalmi konszenzusból következően megvetett magányfajta logikusan eredményezte, hogy Evelin kísérletet tett Vendel sorsának föltárására. Amikor kiderült, hogy társalgópartnere festő, kissé affektálva közbevágott, s jelezte, több Insta-sztoriban, sőt, Twitteren is látta képeit, csodálatos tehetségnek tartja. A dél-pesti férfi az itt jelzőként szerepeltetett geokód föltörése után a fejünkben kivirágzó asszociációs mezőn bukkant fel, amennyiben azt kérdezte, milyen képeket, te. Sajnos a Magyarországon az irodalmi képességek atombiztos felmérőjeként számon tartott elbeszélőversenyen szerzett angyalföldi ötödik helyem sem jelent elégséges képességet ahhoz, hogy érzékeltessem, miként is hangzott a teee. Fájdalom, aki soha az életében nem járt megyei szintű futballmérkőzésen, annak a fejében nem is tud úgy tombolni az Instán már mind távolabbról látszó világ e szóalak olvasatakor, mint azoknak, akik hallották már a korlát mellett ennek szélsőséges retorikai megjelenítését. A nő talán ennek az empirikus plusznak a hiányában hagyta figyelmen kívül a felvetést, s galoppozott tovább a magának kijelölt úton, amelyen a következő megálló az volt: túl vagy már az első kiállításodon? Vendel kilátástalan bánata ekkor követhetetlen gyorsasággal váltott mértéktelen dühbe, minekután fejhangon rögzítette, fehérre festett nappaliknak nincsen tárlata, kék hálószobákkal sincs tele a galéria. Csak azok, akik érkeztek már megvetettként, csupán ők képesek megérteni, milyen bizonytalanság, erőtlenség, magány fojtogatta ebben a helyzetben Evelint, akinek indulás előtti elhatározása az volt, nem gyöngül el, végigcsinálja a napot, és e önmagának tett fogadalma agyát sötét aligátorbőr pokróccal takarta be. Ennek köszönhetően nem dolgozta fel, nem hitte el Vendel reakcióit, még továbbment, talán azt hitte, csak tesztelik, buta szexjátékszernek tartják, aki nem ismeri a művész életművét, így el lehet vele hitetni, hogy Pestszentlőrinc Picassójának nincsenek kiállításai. Monológba kezdett arról, nagy rajongója az avantgárdnak, a posztposztmodern fényes felelete az őt ért kritikákra a helyiségek kipingálása. Vendel azonban félbeszakította, s fölöttébb empátiaszegény közléssel kérte meg a távolodásra, hogy eddig eufemizáljuk javaslatát, hogy tudniillik Evelin menjen el inkább a picsába. A hivatalos szeretői pozícióban jelen lévő nő, akinek egyébként később megérkezik férfi pandantja is, nem ellenkezett, távozott, amivel módot adott Vendelnek, hogy visszatérjen csöndes szomorúságához, majd e történet elbeszélőjének előadja a tragédia további részleteit. Ezek alapján tudható, hogy szerdán három temetést rendeznek a barátjából. Ennek az az oka, hogy az áldozat családján belül rettenetes viszonyok uralkodnak, a szülők elváltak, az édesanya és az édesapa gyűlölték egymást, a húg pedig nem beszélt a szülőkkel. Sohasem bocsátotta meg nekik, hogy nem adtak neki pénzt, amikor elmehetett volna a budapesti Rammstein-koncertre, miközben minden áldott nap libamájat vettek a corgijuknak, akit róla neveztek el. Vendel szerint e familiáris reakciók lehettek annak az okai, hogy áldott jó barátja egy kemény munkanap végén megivott egy liter vodkát, majd ráküldött, egy, a Fáraó becenevű dílertől akciósan, mindössze háromezer forintért beszerzett ecstasy-tablettát. A halála körülményeiről csak annyit tudni, hogy a rendőrség közigazgatási eljárás keretében vizsgálta az esetet, kizárták az idegenkezűség gyanúját. Vendel néhány információt azért begyűjtött még az ominózus buliban jelenlévőktől, a haverok esküdtek rá, hogy az áldozat azzal búcsúzott a klubban, ahol bridzseztek, igen, a rendőrségnek is azt vallották, hogy bridzseztek, tehát azzal mondott viszlátot, elmegy a játszótérre egy kicsit mókuskerekezni. A visszaemlékezők egyaránt úgy gondolták, azzal az érkező vonattal is csupán játszani szeretett volna picit. Egyikük sírva mondta a rendőröknek, tudta persze mindig, milyen könyörtelen világban élünk, de hogy a játékba így bele lehet egy pillanat alatt pusztulni, az már tényleg minden hitét fölszámolta. Mélyebben most nem ereszkedek bele az előzményekbe, mert sohasem találnék vissza az előtérben húzódó elbeszélői szálhoz, ráadásul ennyiből is világosnak tűnik, zűrös környezetben történt a tragédia. Minthogy a hideg tényeket narratív keretben tálalom, így bátran megjegyezhetem, papírforma volt, hogy a családtagok egymásnak estek, veszekedtek azon, hogyan temessék el legjobban szeretett gyermeküket, testvérüket. Monumentális síremlék vagy szétszórt hamvak, csöndes szertartás vagy nagy, sok beszéddel megtartott búcsúzás, egyetlen szál virág vagy csokrok és koszorúk óceánja: egyetlen részlet sem volt, amiben meg tudtak volna egyezni. Miután egy alkalommal kisebb verekedésbe fordult a temetési egyeztetés, Károly bácsit, az elhunyt fiatalember szomszédját kérték fel moderálni. Mind megbíztak a képességeiben, mert korábban három hónapot szolgált kéksisakosként Koszovóban, és e nemzetközi diplomáciában szerzett tapasztalat elégségesnek is bizonyult a kompromisszum kikényszerítéséhez. A felek arra jutottak, mindenki kap egy töredéket, amelyet legjobb tudása szerint temettethet el. A megállapodásban ugyanakkor nem tértek ki az események kötelező tempírozására, ami hiba volt, mert a családtagok olyan engesztelhetetlenül utálták egymást, hogy látni sem volt képességük a másikat. Így miután az édesanya kihirdette a derékon aluli rész elhamvasztásának időpontját, az édesapa azonnal reagált: éppen arra a napra tette a jobb kéz számára készíttetett vitrin fölszentelését, amit azért talált ki, mert egyes ókori szokásoknak megfelelően, mumifikálni szerette volna gyermeke rá maradt epizódját. Ezek után a húg sem tért ki a kihívás elől, ugyanígy időzítette a felsőtest elásását, amiről Vendelnek azért volt több információja, mert elkísérte a lányt a temetkezési céggel zajló tárgyalásra. Egyébiránt azon a megbeszélésén lett Vendelnek szimpatikus a sírásó szakma, ami meglátása szerint számos előnyt kínál: állandó testmozgást garantál, emberek között, a szabad levegőn, változatos társaságban lehet dolgozni, ünneplő (meglátásom szerint inkább alkalmi) ruhát kell ölteni, és a borravaló sem ritka. A karrierváltás azonban egyelőre nem reális opció, annál előbb tervezte, hogy meggyőzi a családtagokat, egyesítsék az eseményeket, hogy akik szerették szerettüket, minden része előtt leróhassák kegyeletüket. Meg úgy egyáltalán: adják meg neki a végtisztességet, tegyék lehetővé, hogy legalább egyben nyugodhasson. Hiába érvelt azonban bármivel, próbálkozott érzelmi zsarolással, a harmadok hajthatatlanok maradtak. Mind kijelentették, ha gyermekük/testvérük élne, velük értene egyet. Akárhogy is, a végeredmény az maradt, hogy a temetések szerdán, egyidőben lesznek. Vendelnek addigra kell eldöntenie, melyiken vesz részt, ha végül nem otthonmaradásával tiltakozik az eljárás ellen. E morális dilemma feszítette Vendelt, aki a többiek véleményére is kíváncsi volt az ügyben, kérdését Nikinek tette fel, aki Evelin helyére huppant le. Olyan elmélyülten hallgattam Vendelt, hogy csak későn vettem észre a beviharzó szőke madonnát, így akkor még nem tudtam tökéletesen megfigyelni kivételes alakját, tokhalszürke ruháját, amely egyik lábán a combközépnél, a másikon térd fölött ért véget, s szabása kivételes érzékkel emelte ki esztétikai paradicsomként is azonosítható fenekét. Csak akkor kaptam tehát észbe, amikor Vendel fejének oldalára puszit nyomott a nő, aki megtisztelt azzal, hogy mélyen a szemembe nézve még nekem is azonnal bemutatkozott. Kapva-kaptam az alkalmon, hogy beszélgethetek vele. Noha ilyen esetetekben a szakmai-etikai kódexem szerint imponálni tilos, ezúttal szerencsére tisztán professzionális motivációk indokolták a diskurzust, elvégre ideje lassan bemutatnom a főszereplőket. Már így is késeinek tűnik a prezentáció, de ez legalább jelzi, bármilyen marketingcélt hajlandó vagyok föláldozni a magas irodalom oltárán, hiszen a felhasználókat vizsgáló fókuszcsoportos és adatalapú kutatásaink szerint ilyen típusú, ma már igen ritka, hosszú szövegekben tíz-tizenkétezer karakter után ildomos szünetet tartani. Tisztában vagyok tehát azzal, mik a szakmai sztenderdek. Ugyanakkor az is tény, hogy angyalföldi helyezésem egyik oka épp a kockázatvállalás volt. Szinte biztos vagyok abban, hogy a szövegmániás, prózapoétikában kompromisszumot nem viselő zsűri azt ismerte föl, képes vagyok kilépni a keretek közül, ha úgy látom, hosszú távon a merészebb vállalásnak, a nem teljesen konform szövegnek lesz igaza. Éppen ezért amikor Vendel a puszi hatására visszatért a történő élet kulisszái közé, elkéredzkedett mosdóba, s egyúttal megígérte Nikinek, hogy utána kezet mos, miután a nő erre évek szorgos munkájával megtanította. Kihasználtam a lehetőséget, és elkezdtem Nikinél Mátéról, a válni készülő szereplőnkről érdeklődni. A gyönyörű fogsorú nő legelőször azt mondta, Máté az a fajta férfi, aki nőkkel létesített viszonyaiban a szexuális aktusig terjedő részre legszívesebben mást küldene maga helyett. Az igazsághoz hozzátartozik, hogy nem pontosan így fogalmazott, ám hozzászólásainak vulgaritási szintje a fogyasztók egyrészéből okkal válthatna ki ellenérzéseket, miközben én általában arra kapok megbízást, hogy a lehető legszélesebb körben hozzáférhető, eladható legyen a beszámoló. Ennek jegyében bizonyos kifejezéseket árnyalok, egyes történeteket pedig ki is hagyok a szövegből. Niki tehát úgy ismerte meg Mátét, hogy sok évvel azelőtt egy villányi pincében üldögélt az akkori barátjával, aki mostani értékelése szerint a világ hetedik legunalmasabb embere, amikor hősünk belépett a terembe. Tisztában vagyok azzal, hogy az exe előtti hat helyezett felsorolása fontos adalék lenne Niki megértéséhez, világának fölfestéséhez. E névsorból ugyanis kitűnne, kiket tart semmilyennek, amiből pedig eszméléseink lehetnének arról, kiket tart izgalmasnak. És itt módszertani problémát tudok mutatni: Niki egyszerűen nem volt hajlandó a lajstromról érdemben beszélni. A második és az ötödik pozíció tulajdonosát végül kikönyörögtem, így elmesélhetem, hogy Vilmos herceg a dobogós, a budapesti Széksomlyói Erika Általános Iskolában oktató Nyitrai Béla matematikatanár pedig az ötödik legunalmasabb embere a földkerekségnek, amelynek egyik epicentruma a baranyai borfalu, ahol a hőmérő higanyszála ideális az istenek nedűjének előállításához, hiszen ott futott egymásba Máté és Niki. A férfi tehát belépett az ajtón, a borász közeli ismerősének látszott, minthogy kézfogós puszival köszöntötték egymást, a házigazda azonnal meg is kérdezte az érkezőt, megiszik-e egy nagyfröccsöt, de a vendég azzal nyugtatott, autóval van, így maximum hosszúlépést kérhet. A jelenlévők felkacagtak, mire a borász a kapcsolódó anekdotát is fölemlegette: valahol Tolnában kocsikáztak, kis kocsma előtt fékeztek, a pultos ugyanígy érdeklődött, unikumot iszik-e, mint a többiek, ő azzal hárított, vezet, így csak egy Jägermeistert kér. Ekkor Niki már tudta, mindenáron szeretne megismerkedni a férfival, akinél ösztönösen vidámabbat még nem látott. Habozott azonban az ürügy kerítésével, mert hát mégis csak mellette ült a párja, akit megalázni semmiképpen nem szeretett volna, ám szerencséjére a kicsimje sörösüvege megoldotta a helyzetet. Merthogy Máté váratlanul a világ hetedik legunalmasabb emberéhez fordult, s megkérdezte tőle, pesti-e. Honnan veszed, érdeklődött a kolléga, aki azonnal kapta a replikát: onnan, hogy negyedórája fogod a kezedben a bontatlan üveget, várod a bontót. A kis helyiség közönsége mulatott, miközben Máté elkapta a lezárt palackot, a nyakát az asztal szélére illesztette, s megszabadította a kupaktól. Niki azt a pillanatot választotta bemutatkozása idejének, amikor Máté párjának nyújtotta az immár tálaltnak minősülő sört. Niki igyekezett kideríteni hovávalósi a pince lovagja, meg is tudta, hogy Máté a Nógrád megyei asztalitenisz-bajnokság második ligájában játszik, a Stand Up For The Champions a bevonulózenéje. Niki kicsimje az iménti céltáblaszerep miatt azonnal párbajpózba merevedett, és arról faggatta Mátét, mióta van bevonulózenéje random pingpongozóknak, akik faluszéli kultúrházakban rendezett ulibuli meccseken lépnek föl. Máté azzal tromfolt: mióta megvette a Harley-ját. Niki emlékezete szerint oldani szerette volna a feszültséget, noha annak léte önmagában is boldoggá tette, mert a férfi, akivel addigra második éve járt, először tűnt képesnek valamennyi kiszámíthatatlanságra, szenvedélyre. Másik témát igyekezett keresni, így megkérdezte, miért éppen Harley, mire Máté mindössze annyit felelt: mert azon elfér a hasam. Niki újra majdnem belefulladt egy nevetési rohamba, szó szót követett, összebarátkoztak. Igyekeztem utánajárni, ilyen ígéretes, romantikus filmekbe illő start után hogyan nem alakult több köztük, ám erre Nikinek nem volt pontos válasza. Ezt kiemelten fájlalta, és ennek okát még csak felületesnek sem mondható párperces ismeretségünkhöz nem illeszkedő nyíltsággal osztotta meg velem. Szerinte Mátéval a holdig szexelhetné magát, ám ehelyett olyan szegényes a statisztikája, hogy meggyőződése szerint a kezében tartott borospohár többször élvezett el az adott naptári évben (2022-öt írtunk), mint ő. Emiatt újabb exkurzusra kell indulnunk, ami azért is helyes, mert a kortárs nyilvánosság a történetekről, a mikrosztorikról szól. Niki tehát megjegyezte, azért is inkább Mátéval kellene minduntalan szexelnie, mert akkor hite szerint nem fordulhatna elő, hogy tinderezik, miközben aktuális hódolója (az emlegetett 27 éves férfit a süket zsiráfhoz címzett vendéglátóegységben szedte föl két héttel korábban) nemi szervére pozicionált nyelvének intenzív mozgatásával igyekszik szexuális örömöt szerezni neki. Ez a kísérlet azért került műsorra reggel ebben a formában, mert az udvarló éjjeli impotenciáját súlyosbította azzal, hogy még a matiné idején menetrend szerint érkező rutinerekciója is elmaradt, és a házigazda ebbéli csalódását igyekezett alternatív metódus alkalmazásával enyhíteni. A produkció sikerét elégségesen mutatja, hogy miközben takaróval letakart feje emberfölötti erőfeszítéseket tett, a paplan túloldalán applikációs társkeresés zajlott. A nő igyekezett az elbeszélőt megnyugtatni, nem karakterhiba a különleges reakciója, csak éppen addigra elege lett. Korábban ugyanis modellkinézetű, a barátnői által tízes skálán egységesen tízesre értékelt fizimiskával tüntető fiatalember csapta neki a szelet. Hovatovább tökéletesnek látszott volna minden, ha az első Insta-csekk után már férjjelöltnek tetsző ifjú törekszik a kapcsolat fizikai értelemben vett elmélyítésére. A szokásos második-harmadik helyett egészen a hetedik randiig türelmes volt, akkor azonban elhatározta, döntésre viszi a dolgot. Vacsorázni invitálta magához az udvarlót, aki egy üveg borral érkezett, a főétel elfogyasztását követően a tányérok konyhába szállítása közben (Várj, segítek! Nem kell, megoldom… Oh, ezt otthagytad, köszön…) forgatókönyv szerint kialakuló csókolózásig minden jól alakult, de amikor Niki keze kolumbuszi eltökéltséggel indult felfedezőútra a férfi altestén, a figura hátrahőkölt, s jelezte, távoznia kell, mert éves ellenőrzésre érkezik a vízóra-leolvasó. Nikinek arra sem volt ideje, hogy legalább kicsit ironizáljon a nyilvánvaló hazugságon, esetleg utaljon arra a megaláztatásra, amit az jelent neki, hogy egy férfi éjjeli rezsiügyet talál ki annak érdekében, nehogy orálisan kielégítse, mert érkezett a következő, a korábbinál is méretesebb meglepetés. A modell-arcútestű ugyanis megkérdezte, elviheti-e esetleg azt, ami a borból maradt, mert ha jól látja, legalább három-négy deci ital pihen még az üvegben. Niki reményt vesztve mondott igent, noha szíve legszentebb akarata szerint inkább májáig nyomta volna le az üveget a torkán úgy, hogy út közben az agyát is érintse. Eltelt két hét, Niki a városban mulatozott, amikor a szívtipró üzenetet küldött neki, hogy a Pohárrepülőben táncikál a barátaival, örülne egy összefutásnak. Ha a kémiának becézett vonzalom erős, akkor ilyen esetekben ritkán diadalmaskodik a ráció, főként olyankor, ha hét-kilenc gin-tonik elfogyasztásával gyengítik hadállásait. Odasietett hát Niki két barátnőjével, ám egyedül találták a srácot, noha a kíséretet alkotó dámáknak azt ígérte, hasonló kivitelű formák szórakoztatják majd őket azért cserébe, hogy szórakozóhelyet váltanak az éjszaka közepén. A fiú örömmel üdvözölte a hármast, majd tudatta, a haverok távoztak, s most indul ő is. Niki örökre elveszítette hitét a modellképű agy- és nemiszerv-működésében, leitta magát, s hogy a happy finish ne maradjon el az éjszaka végéről, legalább giroszoshoz betértek, akitől pitában kértek egyet, hangsúlyozták, minden mehet bele, hagyma pedig kiemelt mennyiségben is. Csorgott a szájuk szélén a szósz, szinte biztosan esett csípős pötty a tunikájukra is, zabáltak, mint azt Niki rögzítette. Hajléktalan lépett melléjük, enni kért. Nikinek addigra elege lett az éjjelbúcsúztató menüből is, átadta hát a maradékot az éhező otthontalannak, aki megköszönte, méreteset harapott a lepénybe, majd visszaadta a meglepett Niki kezébe azzal az érveléssel: csípős. A nőnél ekkor már tényleg végleg elszakadt minden, ez volt a korona a passióján, nem elég, hogy nem akarják kielégíteni, de még a hajléktalan is azt hiszi, megeszi utána a saját girosza maradékának maradékát, miután az utcaember összenyalogatta. Nem szólt már semmit, csak elindult haza, amikor újabb üzenetet kapott a fiútól: nem jössz föl? És akkor lepörgött előtte az összes barátnője és barátja mindenféle sztorija, minden bénázás, amin aztán éjszakákat röhögtek át, elvégre hányszor volt, hogy írtunk, amikor a másik nem akarta, nem írtunk, amikor a másik alig várta, összefeküdtünk mással idegből, mert testünk és szívünk vágya szerintünk nem akart minket, miközben szívünk és testünk vágya éppen nagyon akart minket, hányszor volt, hogy nem csókoltuk meg azt, aki már hunyta be a szemét, hogy a valóság legszebb határára nyelvtáncoljon velünk, s meg akartuk csókolni azt, akinek egyetlen vágya az volt, hogy ilyesmi ne történjen meg sohasem. Sorolhatnánk sokáig a félreértett, elrontott, a vissza nem térő pillanatot elszalasztó döntéseinket, le nem győzött szorongásainkat, ám talán ennyi is elég, hogy megértsük, miért döntött úgy, visszafordul, s még rágó után sem kutat egy éjjel-nappaliban, felsiet a közeli épület harmadik emeletére. Nem várt liftet, fölvágtatott, szeme előtt kápráztak a vágyban fogant jelenetek, remélte, úgy kezdődik, hogy az ölébe ugrik, nem tartotta kizártnak, hogy azonnal a falhoz nyomja, még az is megfordult a fejében, hogy rövid szoknyája arra sarkallja a férfit, menten megfordítsa, s belé hatoljon, mindenfélét hitt már, hiszen biztos volt abban, széles sávos utat engednek a korábban mindig zsákutcába navigált szenvedélyüknek. Kopogott, vagyis inkább ütötte az ajtót, ami végre ki is nyílt, ott állt végre a nagy Ő-je egy hupikéktörpikés pizsamában. Nem tagadja, a ruhadarab óvatosságra intette, némiképp hűtötte izgalmát, még ha a reményt nem is ölte meg. Azt csak a következő percekben végezték ki, miután kért egy italt. A fiú pedig a konyhába sietett, majd előállt a hozzávetőleg tizennégy napja tőle visszahozott bormaradékkal, amiből decinyit töltött neki. És amikor átnyújtotta a poharat, megkérdezte Nikinket, bemennek-e a szobába Call of Dutyt játszani, nagyképernyős a tévéje. A nő emlékezete szerint akkor letette a poharat, ezzel temette jelenét és jövőjét egyaránt. Ugyanakkor kiemelte, nem csupán a sajátját földelte, hanem a világét is, mert szerinte nincsen tovább ott, ahol a férfiak jellemzően impotensek, rosszabb esetben aszexuálisak, de még a legjobb esetben is csak egy aktust vállalnak egy éjszaka. Ígérhetem, számos hasonlóan karakteres állítás, vélemény belefér majd a maximum 500 ezer karakteres keretbe, amelyre szerződést kötöttem, most azonban szünetet tartunk, szusszanunk, pihenünk egyet. A következő részekből kiderül, kik találkoztak eseményünkön, ki, kinek a csapatába érkezett, hogy Ráncos Robi szerint milyen technikával kell fiút nemzeni, mit jelentenek a rumlipontok, mit tekintünk bűnnek, valamint az is, milyen súlyos szabadsághiány fojtogatta a válóceremóniát, s még annyi minden, amire itt még csak utalni is modortalanság lenne. A szusszanás után kezdődik tehát a történet: vágjunk bele!

A történet

1.
Klímakatasztrófa

„Szórakoztattuk kicsit, ingyen zsetonokat kapott, ennek is több mint tizenöt éve, kizárt, hogy bárminek is ez lenne az oka, ám ezzel együtt ez az exkluzív szolgáltatás alighanem bizonyos szemszögből megítélhető helytelennek” – szögezte le Vendel (Team Máté), nem sokkal azután, hogy a budai rendezvényterem ajtajai lezártak. A vendégek kérdésemre mind arról számoltak be, rettenetesen megviselte, meglepte őket a kínai know-how alapján bevezetett rendszernek a működése, amely a hivatalos indoklás szerint a magyar emberek védelme, s szabadságának szélesítése érdekében dinamikus, élő pontozómodell alapján funkcionált. Beavatkozott, ha az úgynevezett rumlipontok száma a meghatározott limit fölé ment bizonyos gyülekezéseken. (Utóbb sokat olvastam a tárgykörben, hogy információkat szerezzek a modell elnevezéséről. A kormányzati döntéshozatal egyes szakaszai azonban nem nyilvánosak, így csupán következtetni lehet az okokra. Ami biztos, Telek Csaba kancelláriaminiszter a javaslat benyújtása után újságírói kérdésre azt válaszolta: „Ordo est anima rerum, azaz rend a lelke mindennek, amiből az következik, a rumli elvenné a magyarság lelkét.” E forrás föltárásánál most többet nem tettem, ám cégemnek public affairs üzletága is hamarosan megkezdi a működését, így, ha üzleti partnereim igénylik, az ilyen politikai titkok megszerzésében, a háttér megismerésében is magas nívójú szolgáltatást nyújtok.) Igaz, váratlannak nem volt mondható az új felügyeleti módszer megjelenése, hiszen addig már több tucat országban kísérleteztek a működtetésével. Az érintett államok többsége ugyanarra a jelenségre reagált: mind gyakoribbá váltak a tehetősek ellen városi környezetben elkövetett verések. Egyáltalán nem lopások-rablások, hanem verések: rendre előfordult, hogy csapatok rontottak be szórakozóhelyekre, elit éttermekbe, ahol hatalmas maflásokat kevertek le a legjobban öltözött férfiaknak. Szokatlan eleme volt a bizonyos lapokban már globális mozgalomként emlegetett csoportok akcióinak, hogy mind több öreg és nő vett részt bennük. Azért válhatott világtrenddé az új őrület, mert a TikTokot felhasználók számában már felülmúló versenytárs-alkalmazáson, a szintén kínai fejlesztésű Peaken hamar népszerűvé váltak az ilyen eseményekről készült rövid videóbeszámolók, különösen olyankor, ha éppen híresebb gazdagokat találtak meg a lázadók, akik a #justicefortheforgettens, azaz #igazságotazelfelejtetteknek hashtaggel jelölték meg érintett tartalmaikat. Magyarországon az az eset keltette a legnagyobb felháborodást, amikor a Belváros szívében elérhető, csodaszép budapesti panorámát kínáló rooftop bárba rohantak be néhányan, hogy lecsapjanak a hely signature koktélját szürcsölő Keleházi Ádámra. A Glenfiddich IPA-whiskey-jéből, amaretto- és cseresznyelikőrből, keserű csokoládéból, valamint tokajiaszú-esszenciából összeállított ital a Budapest’s Soul, azaz a Budapest Lelke nevet viselte: ezt az italt csorgatták végig a fiatal férfi összes ruhadarabján, mielőtt ormótlan pofonokat kevertek volna le neki. Az egyik leggazdagabb magyar fiának megalázása azonnali reakciókat követelt, a kormány pedig nem habozott a kínai tudásimport implementálásával követni a brit, valamint az osztrák kormányt. Közben szerte a világon zajlott a vita arról, hogy milyen okok motiválják az elkövetőket, miért tesz szert ekkora népszerűségre az efféle tartalom, amelynek terjedését természetesen igyekeztek megakadályozni, ám a Peak jelezte, nem tud beavatkozni, minthogy a publikálás időpontjában lehetetlen ellenőrizni, nem színészi játékot látunk-e, fiktív műsort tesznek-e közzé, így legfeljebb akkor tud interveniálni, ha a hatóságok külön értesítik valamelyik kontent jogellenességéről, ám akkor haladéktalanul törli az elemeket. A művészi és szólásszabadság védelmében fellépő cég, amely Kína területén nem szolgáltatott, szlogenjével azt üzente, ne maradjon senki a rendszerek rabja. A Magyarországon is beinduló forradalmi akciókra adott reakcióként bevezetett szisztéma olyan új volt, hogy a kistelepüléseken még nem is kellett addigra minden gyülekezésre alkalmas, zárt helyet fölszerelni vele, csupán a fővárosban, a megyeszékhelyeken működött. Ráadásul a vállalkozásoknak minimális pénzt kellett csak a kiépítésére fordítaniuk: ha kitöltöttek egy formanyomtatványt, kvázi automatikusan megkapták az állami támogatást a projekthez, és e zöld lámpa után már érkezett a nagy közbeszerzési keretszerződésen győztes Net4You és a M. L. T. I. Zrt. konzorciuma, amely közösségi forrásból beüzemelte a technológiát. Építési költség legfeljebb azon a kevés helyen jelentkezett, ahol korábban sem redőny, sem automata sötétítő függöny nem volt. Mivel az ablakok befedése részét képezte a lezárási procedúrának, e fejlesztéseket is meg kellett valósítani. A budai Ludoergosum rendezvényhelyszín az elsők között lett készen az új technológia bevezetésével. (A szövegteremtéskor nagy hangsúlyt fektetek a kontextusra is, így az Arcanum adatbázisban ellenőriztem, hogy a „játszom/táncoloktehátvagyok” nevű vállalkozás a főváros legfelkapottabb partiplaccainak egyikeként megnyilvánult-e az ügyben. Találtam is egy nyilatkozatot a 24.hu-n, az ország legjobb hírportáljainak egyikén. Kárpáti Iván tulajdonos arról beszélt, a kormány intézkedése lényegében csak szentesíti korábbi működési módjukat, eddig is kiemelten figyeltek arra, hogy példás pedigréjű vendégek látogassák az exkluzív teret, hiszen csak így tartható be ügyfeleiknek tett legfőbb ígéretük arról, e zárt hely biztonságot jelent nekik: diszkréciójuk a piacon egyedülálló. Számukra egyenesen megkönnyebbülés, hogy az állam immár segíti is munkájukat azzal, hogy jelez, ha rumli készül. Mint már említettem, a public affairs üzletágam is startra kész, ennek reklámjaként jegyzem meg, hogy a céges iratok között természetesen ellenőriztem a Ludoergosumot éppen úgy, mint Kárpáti Ivánt, minek nyomán a rendszerben feltűnt, hogy a hely kisebbségi tulajdonosa Kárpáti Károly, az édesanyjuk neve pedig ugyanaz, azaz testvérek. Kárpáti Károly pedig egyúttal a technológiát országszerte beszerelő M. L. T. I. Zrt.-ben is negyedrészt érdekelt. Ebből látható, hogy angyalföldi elbeszélő-helyezésem mellett a közéleti, politikai összefüggések feltárása, s bemutatása is képességkollekcióm része. Üzleti partnereimnek ilyen információk megszerzésével, értelmezési keretbe helyezésével is tudom segíteni munkáját, elvégre a valóság minél széleskörűbb ismeretében mindig könnyebb döntést hozni.) Működés közben látni a szankciókat a Ludoergosumnak éppen úgy újdonság volt, mint a résztvevőknek. A jelenlévők üzenetet kaptak a korábban már kötelezően letöltött applikáción keresztül arról, hogy a helyiségben a tolerált fölött volt a rumlipontátlag, és a push érkeztével egyidőben az ajtók automatikusan bezáródtak, a sötétítő függönyök pedig összehúzódtak. Emiatt az igen korai izoláció miatt többen be sem jutottak startra a válóceremónia helyszínére. Az eseményre fölvonulók számára a legmegrázóbb az volt, hogy a majdani exfeleség, Szilvi is kint ragadt, érkeztekor már csak a kaput döngethette. Kapcsolatba azonban nem tudott lépni a bentlévőkkel, minthogy az emberek védelme és szabadságának szélesítése miatt a kormányokkal mindig együttműködésre kész telekommunikációs társaságok automatikusan kapcsolták le a hálózatról az értesített készülékeket. A pontos indoklásukért elvileg nem kellett messzire mennünk, minthogy testvérével ellentétben jól tempírozott Klári (Team Szilvi), aki a Net4You marketing- és PR-igazgatójaként dolgozott. E ponton azonban kezdenek labirintikussá válni a történetszálak, ezért igyekszem rumliból rendet rakni. Tehát a fentebb idézett Vendel azért mesélt arról, hogy csupán szórakoztatták az illetőt majd két évtizede, mert a jogszabályok szerint a rendőröknek huszonnégy órájuk volt az értesítés beérkezte után arra, hogy a helyszínre érkezzenek kivizsgálni, hogyan és kinek köszönhetően csúsztak a rumlipontok a határérték fölé. Amennyiben azonban a jelenlévők képesek azonosítani maguk között olyan személyt, akinek távoztával újra megfelelő rumlipontszámátlag alakul ki, akkor a kapuk azonnal kinyílnak. Éppen ezért vádolták jogvédők a kormányt azzal, hogy valójában nem az adott ügy kezelésére, hanem az elnyomásra koncentrál, hiszen ha csapatosan törtek be rendbontók az adott helyszínre, majd utána megvertet jelölték meg okként, akkor könnyen távozhattak szabadlábon a helyszínről, azaz a kormány valójában csak megfigyelni, illetve kontrollálni akart minden közösségi teret. Mindenesetre a még gyerekcipőben járó szabályozás szerint tíz résztvevőnél többel zajló esemény esetén feloldották a lakatot, ha a jelenlévők legalább kétharmada ugyanazt a személyt jelölte rumlisnak. Elbeszélt eseményünkön összesen tizenhárman voltak a helyiségben (tíz vendég, az éppen a pultnál szolgálatot teljesítő bártender, a pár közösségimédia-menedzsere/videósa, valamint jómagam). A kétszáz meghívottal zajló esti parti előtti hivatalos válóceremóniára mindössze tizenketten voltak hivatalosak: hatan a feleség, hatan a férj oldaláról. A késők miatt azonban nem volt teljes a létszám, de az így is tizenhármas csoportosulás azt jelentette, összesen kilenc embernek kellett ugyanúgy nyilatkoznia arról, ki a felelős a pontátlag határ fölötti részéért. Sajnos még elbeszélésem megosztásának idején sem működik az alkalmazás súgófunkciója, így részleteket sem ismerhettünk meg arról, milyen logikák mozgatják a pontozást. Aznap még negyvennyolc órája sem volt, hogy bekapcsolták az üzemet, a komplex társadalmi egyeztetést pedig egy évvel későbbre ígérte a kormány annak érdekében, hogy a tapasztalatok fényében gondolhassák át a működését. A zárás pillanatában már többeknek fölrémlett, hogy tüntetések kísérték az aktiválás előtti időszakot, részint az imént már részletezett dilemmák miatt, noha számos más érvet is felsorakoztattak a tiltakozók a rendszer ellen, amelynek elsősorban szabadságellenes elvi alapját támadták, de a működtetési szabályzatát is ellentmondásos fércműnek tartották. Mindennek ellenére a rögtönzött kutatásomban megszólalók nem vettek részt a demonstrációkon. Kérdéseimre adott válaszaikból az derült ki, nem mélyedtek el igazán a témában, egyikük szerint ez is csak egy műbalhé a sok közül, másikuk szerint egyébként sem baj, ha véget vetnek a rumlinak, ami Kelet-Európában, kiváltképp ebben az országban megszokott. Az este későbbi szakaszában előkerültek ugyan talán filozófiainak tetsző szabadságkérdések is, ám az első reakciók nem a teoretikai igazolást, hanem a bűnöst keresték. A jelenlévők gyorsan megegyeztek abban, mindenki elmondja legsúlyosabb normasértését annak érdekében, hogy mihamarabb kiderítsék, kinek a megjelölése hozhat felszabadulást a többieknek. A korán érkező Vendel (Team Máté) volt akkor a legittasabb, még ha ez legföljebb szalonspicces állapotot is jelentett, így némi meglepetést keltett, hogy a beszámolók előtt már-már elméleti kérdést tett fel. Azt feszegette, mivégre az egész, hiszen a rendszernek tudnia kell, kinek, mi alapján, mennyi pontja van, különben nem tudna átlagot számítani. Aztán azzal kapcsolatban kérdezett, hogyan ellenőrzik, igazat mond-e az éppen valló, de még ennél is inkább érdekelte, hogyan dönti el ki-ki saját maga, múltjának melyik epizódja számít ma normasértésnek, pláne a legsúlyosabbnak. Példaként fölhozta, hogy neki ma is utolsó életmenedéke a külvárosok műanyag-székes kerti partijain felszolgált csülkös babgulyás, amelyet fehér kenyérrel, műanyag tálból műanyag kanállal fogyasztanak, minek nyomán Evelin alighanem egyenesen bolygógyilkosnak tartja, tekintettel arra, hogy érkeztekor kulacsot helyezett az asztalra, aminek az az oka, hogy a földi élet megmentése érdekében spórol a vízzel is… … …

Tartalom

Prológus

A történet

1.   Klímakatasztrófa

2.   Globális-lokális

3.   Migráció

4.   LMBTQI

5.   Korrupció

6.   Nárcizmus

7.   Egyenlőtlenség

8.   Psziché

9.   Szabadság

Epilógus

Kiadta a Pesti Kalligram Kft.,
Budapest, 2023.
Elektronikus kiadás

Felelős kiadó Mészáros Sándor
Szerkesztette Mészáros Sándor
Olvasószerkesztő Rácz Ágnes Éda
Borító Hrapka Tibor
Elektronikus könyv Nagy Lajos

kalligram.libricsoport.hu

ISBN 978 963 468 426 8

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL OFL
Kelson Sans – Font Fabric Free Font EULA