Davina McCall
és Dr. Naomi Potter

MENOPAUZA

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Davina McCall / Menopausing

Originally published in the English language by HarperCollins Publishers Ltd.

Translation © Édesvíz (2023), translated under licence from HarperCollins Publishers Ltd.

Davina McCall asserts the moral right to be acknowledged as the author of this work.

Fordító

Erdő Orsolya

Szerkesztő

Varga Virág

Szaklektor

Dr. Eszterbauer Márta

Olvasószerkesztő

Bartus Csilla

Copyright © Davina McCall, 2022

Hungarian translation © Erdő Orsolya, 2023

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2023

Cover design © Édesvíz Kft., 2023

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó: Novák András igazgató

Főszerkesztő és gyártásvezető: Dudich Ákos

Tördelő: Szász Julianna

Borító: eyelab.dk

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 978-963-507-538-6

MOBI ISBN 978-963-507-539-3

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

TARTALOMJEGYZÉK

BEVEZETÉS

Ez történik, emberek… Menopauza

1. FEJEZET

A francba! Hol vannak a kulcsaim?

2. FEJEZET

A tudás hatalom: A perimenopauza és a menopauza magyarázata

3. FEJEZET

Hüvelyszárazságtól a pattanásig: jelek, amelyek szerint a perimenopauza vagy a menopauza állapotában vagy

4. FEJEZET

Korai menopauza és petefészek-elégtelenség

5. FEJEZET

Most pedig a tudományos rész: lerántjuk a leplet az MHT-ról

6. FEJEZET

MHT: A mítosz leleplezése

7. FEJEZET

Doktor úr, nem depressziós vagyok, hanem menopauzális

8. FEJEZET

A szárazvagina-monológok

9. FEJEZET

Tüzes hangulatban: Miért nem ér véget a jó szex a menopauzával?

10. FEJEZET

Felkészülés a kapuzárásra: Hogyan biztosíthatod be kapcsolatodat a menopauzára, és hogyan teheted azt erősebbé?

11. FEJEZET

Menopauza emlőrák mellett: Tanácsok a MHT-hez és a nem hormonális kezelésekhez

12. FEJEZET

A menopauza és egyéb egészségügyi kihívások kezelése

13. FEJEZET

Látlak – és elképesztően jól nézel ki: Pozitív változások a változás korában

14. FEJEZET

Követeljük vissza a változást, és hirdessük a menopauza üzenetét

EZ TÖRTÉNIK, EMBEREK… MENOPAUZA

A Menopauza több mint egy könyv; ez egy mozgalom. Egy felkelés.

Nem tudom, te hogy vagy vele, de elég furcsa, mert én pontosan fel tudom idézni azt a pillanatot, amikor a perimenopauzális tüneteim először jelentkeztek.

Ez egy kicsit olyan, mint amikor valami nagy, híres esemény történik, amilyen Diana hercegnő halála vagy Barack Obama amerikai elnökké választása volt. Emlékszem rá, hogy akkor hol voltam, mit csináltam, mit viseltem, milyen volt a hajam… szóval mindenre azzal a pillanattal kapcsolatban.

Negyvennégy éves voltam, amikor kezdődött. Azért emlékszem, mert annyira FURCSA volt. A legjobban úgy tudom leírni – és hallottam, hogy más nők is ezt mondják –, hogy egyszerűen elvesztettem valamit magamból. Megváltoztam. Nem tudom pontosan megmondani, hogyan és miben változtam meg, de kétségtelenül más lettem. Úgy éreztem, hogy nem vagyok önmagam.

2012-ben történt, és éppen egy Garnier-forgatáson voltam Prágában. Egy csodálatos rendezővel dolgoztam együtt, aki arra kért, hogy engedjem ki a bennem rejtőző vadállatot, és legyenek a mozdulataim nagyon szabadok. Emlékszem, sokkal szégyenlősebbnek és visszafogottabbnak éreztem magam, mint általában, és erősen csodálkoztam ezen. És minden este, amikor lefeküdtem a tiszta ropogós ágyneműbe – talán három éjszakát töltöttem abban a nagyon szép szállodában –, éjjel arra ébredtem, hogy vizesre izzadtam az egész ágyat. A nyakamon lévő kis mélyedés tele volt vízzel, és reszkettem, annyira fáztam, aztán elöntött a forróság, és leizzadtam, aztán megint fáztam, és végül fel kellett kelnem, hogy áthúzzam az ágyneműt.

Ezt azért találtam különösen ijesztőnek, mert nagyon régen, a húszas éveim elején heroinfüggő voltam, és legutóbb akkor izzadtam ennyire, amikor a teljes elvonás tünetei jelentkeztek nálam. Annyira undorító érzés volt! Attól, hogy kiizzadtam magamból mindent, úgy éreztem, az egész testem olyan, mint egy aszalt szilva. Amikor kiléptem a zuhany alól, a lábam nagyon száraz volt. A bőröm teljesen másnak tűnt – kissé kirepedezett, és folyton hidratálóval kellett kennem. Úgy éreztem, mintha a hajam is megváltozott volna. És mindez egyik napról a másikra.

Egy hang a fejemben azt motyogta, „istenem, talán beteg vagyok, talán valami baj van, talán rossz kondiban vagyok, talán nem megfelelően táplálkozom, vagy talán elkaptam valamiféle vírust?”. Akkoriban fel sem merült bennem, hogy az izzadás esetleg a perimenopauza tünete lehet.

Azonban érdekes volt a perimenopauzális tüneteimmel kapcsolatban, hogy jöttek és mentek, egy kicsit úgy, mint a havi ciklusom. És mindezt teljesen véletlenszerűen.

Nem izzadtam minden éjszaka, csak a hónap bizonyos időszakaiban. Azonban a többi dolog – a hirtelen támadt öregségérzés, a nyögdécselés, amikor felvettem a zoknimat, a testem fáradtságérzete, a hangulatingadozásaim – sokkal állandóbbnak tűnt. Nem olyan volt, mint a PMS (premenstruációs szindróma), ez teljesen más érzésként írnám le. És fogalmam sem volt, hogy mi ez.

Az egyik legrosszabb tünet a hüvelyszárazság volt, amely egy nyomorúságos, szörnyű tünet – olyannyira, hogy egy egész fejezetet szenteltem neki ebben a könyvben. Fájt, amikor megtöröltem magam pisilés után, és nem volt bennem semmiféle természetes nedvesség, mely csökkentette volna a vécépapír dörzsölését… túl sok a személyes, kényes információ? Szokj hozzá! Ez a könyv tele lesz ilyenekkel.

Aztán ott volt a feledékenység: a telefonom a hűtőben találtam meg, a kulcscsomóm a szemeteskukában landolt. És ez tényleg nagyon, nagyon ijesztő szintet ért el, mivel MINDENT elfelejtettem. Szavakat, neveket, eseményeket… mindent!

Azt hiszem, az ijesztett meg a legjobban, hogy nem tudtam, mi történik az agyammal, mivel olyan munkakörben dolgozom, ahol több különböző tévéműsorban különböző feladataim vannak, és elvárják tőlem, hogy minden egyes műsorban másfajta energiát sugározzak. És akkoriban nagyon sok élő adásban szerepeltem. Emlékszem az egyikre, amikor a versenyzőkhöz beszéltem, és közben azt gondoltam, nem emlékszem a nevetekre. Aztán azt gondoltam, hogy hívják őket? És nem tudom, hogy valamelyikőtök tud-e azonosulni ezzel a helyzettel, de ez nem olyan volt, mint amikor az ember csak egyszerűen követi a szokásos idegpályákat, hogy felidézzen egy emléket, mert amikor ezeket a neveket kerestem az agyamban, egyszerűen nem volt ott semmi. Szó szerint SEMMI nem jutott eszembe.

Ezt a teljes agyi ködöt az alváshiánynak tulajdonítottam. Azt gondoltam, nos, egyszerűen csak nem alszom eleget, ezért nem vagyok képes tisztán gondolkodni. És ahogyan otthon viselkedtem – ha most visszagondolok rá –, az elfogadhatatlan volt. Egyszerűen mindig dühös voltam egy kicsit. Egy kicsit türelmetlen, egy kicsit lassú, egy kicsit ingerült. Eltűnt belőlem az élet szeretete.

Ez van…

Ezt azonban nem zárhatom le annyival, hogy „ez van”. És valójában nem is tudom ezt az időszakot egy „ez van”-nal lezárni. Ez az életemnek egy meglehetősen hosszú periódusa volt, és bárcsak tudtam volna akkor, hogy milyen tünetekre kell figyelnem! Bárcsak észrevette volna valaki a munkatársaim közül! Bárcsak tanultam volna erről az iskolában, hogy tudjam, mi következik! Bárcsak egy tapasztalt, idősebb nő beszélt volna nekem a tapasztalatairól, hogy tudjam, miről van szó, amikor én magam is átélem ezeket a dolgokat.

Most már tudjuk, hogy a modern menopauzális hormonterápia (MHT), a modern transzdermális MHT (ami azt jelenti, hogy a bőrön keresztül szívódik fel) szinte teljes mértékben biztonságos, és valójában sok szempontból – és ezt elmagyarázom ebben a könyvben – előnyös számunkra. Én ezzel nem voltam tisztában, és emiatt egy bizonyos időszakot elveszítettem az életemből. Az elmúlt év során nagyon sok nővel beszéltem, akik közül az egyik kilenc évet veszített el az életéből, mire megkapta az MHT-t! Kilenc évet! Aztán amikor megkapta, négy nappal később teljesen jól volt. Ez az, aminek véget kell vetnünk!

Nagyon örülök, hogy olvasod ezt a könyvet, és örülök, hogy ott lesz az otthonodban. És annak is örülök, hogy azok a férfiak és nők, akik látogatóba érkeznek hozzád, esetleg kezükbe veszik, és beleolvasnak.

Miután elolvastad, tedd a vécében lévő polcra. Tedd a kocsmai vicces könyvecske mellé, hogy mindenki számára elérhető legyen, akinek kedve támad belelapozni. „Most megyek, és gyorsan belelapozok abba a Menopauza című könyvbe, hogy lássam, ezek a tünetek talán…” Mert senkinek nem lenne szabad éveket veszíteni az életéből a menopauza vagy a perimenopauza miatt. Senkinek.

Annak ellenére, hogy előttem számtalan, nagyszerű nő által írt, menopauzáról szóló fantasztikus könyv született, rengeteg program került megszervezésre, és nagyon sok nő beszélt tévéműsorokban a témáról, még mindig úgy tűnik, hogy hatalmas a hiányosság az erre vonatkozó ismeretünkben, és nagyon keveset tudunk róla. Ugyanakkor száz százalékig biztos, hogy az emberek ötvenegy százalékával ez meg fog történni ebben az országban. Ez egyszerűen őrület.

Abban az időben, amikor keményen küzdöttem a tüneteimmel, nagyon sok élő tévéműsorban benne voltam, de az az egy, amit említettem, különösen kitűnt a többi közül. Amellett, hogy elfelejtettem a sztárok nevét, a szövegemet is teljesen összekevertem. Valami furcsa dolog történt a látásommal; egyszerűen képtelen voltam olyan folyékonyan olvasni a súgógépet, mint addig mindig, és úgy éreztem, hogy a szavak nem annyira tiszták, mint máskor, hanem homályosak. Egy dolog hibát elkövetni egy felvett tévéműsorban, de míg élő adásban egyetlen apró tévedést még el lehet simítani egy nevetéssel vagy viccel, többet már lehetetlen.

Utána egy kedves hölgy jelent meg az öltözőmben – még mindig ott van az ITV-nél, és csodálatos ember –, és azt kérdezte: „Jól vagy?” Mire én azt válaszoltam: „Persze, persze, jól vagyok, ne aggódj miattam.” Erre ő: „Rendben, csak azért kérdezem, mert meglepően nehezen boldogultál a súgógéppel, és meg akartam győződni róla, hogy minden rendben.” Mire én: „Igen, persze, sajnálom. Holnapra teljesen rendben leszek.”

Aztán amikor kiment az öltözőmből, könnyekben törtem ki. ANNYIRA rosszul éreztem magam! ANNYIRA szégyelltem az egészet, ugyanakkor féltem is, hogy elveszítem az állásomat, féltem, hogy a hölgy többet nem fog műsorra beosztani, és kínosnak találtam, hogy elrontottam valamit, amit amúgy fejen állva is meg tudok csinálni. Haragudtam magamra, amiért elkövettem ezeket a hülye hibákat, melyeket korábban sosem. Így aztán kiszakadt belőlem egy olyan dühös, szomorú és rémült kiáltás, mint amikor mindhárom érzés egyszerre kavarog benned, és arra gondoltam, mi történik velem?

Még akkor sem jutott eszembe, hogy utánanézzek a Google-ön. Még mindig nem fordult meg a fejemben, hogy összeillesszem a részleteket.

Az unokatestvéremnek azonban, aki nagyjából velem egykorú, beszéltem a dologról, és azt kérdezte: „Nem gondoltál arra, hogy ez esetleg a menopauza lehet?” Mire én azt válaszoltam, hogy nem, eszembe sem jutott, ő viszont azt mondta: „Igen, én is valami hasonlót élek át, és szerintem ez menopauza.” Vagy perimenopauza, bár akkor még nem voltunk teljesen tisztában a dolgokkal, és – amennyire tudtuk – menopauzának tűnt.

Lépjünk két évvel későbbre az időben. Ekkor már túl voltam egy orvossal folytatott beszélgetésen, akit azért hívtam fel, mert attól féltem, hogy a tüneteim az Alzheimer-kór jelei.

Az orvos azt mondta: „Maga biztosan nem Alzheimer-kórban szenved, mert ha erről lenne szó, akkor nem hívna fel, hogy megkérdezze, nem szenved-e Alzheimer-kórban, hanem valamelyik rokona keresne meg engem, hogy ugyanezt megkérdezze magáról.” Majd így folytatta: „Nagy valószínűséggel kognitív túlterheltségben szenved. Nagyon nagy stressznek van kitéve, sok minden történik maga körül, és van három kisgyermeke; egyszerűen túl sok mindent cipel a hátán.”

Ettől valamivel jobban éreztem magam, de még mindig azt gondoltam, Istenem, egyszerűen képtelen vagyok tisztán gondolkodni. Pedig általában ez nem jelent gondot. Normális esetben egyszerre működik nálam az összes henger, most pedig éppen csak egy fél üzemel ezek közül.

Voltak olyan alkalmak, amikor ültem az autóban és kiabáltam a gyermekeimmel, mind a hárommal, hogy szálljanak befelé, és induljunk az iskolába. Amikor kisebbek voltak, úgy sikerült elkerülnöm ezt a kiabálós anya dolgot, hogy fél órával korábbra állítottam az ébresztőt, ami nagyon is jól működött. Ekkor azonban már semennyi korábban kelés nem használt, és emlékszem, ahogy ültem a kocsiban, és azt mondtam: „Figyeljetek, nagyon sajnálom.” A fejemet ráhajtottam a kormányra, és egy kicsit elsírtam magam. „Ez nem is én vagyok, és nem tudom, mi történik velem, de nagyon sajnálom. Induljunk az iskolába!” És aztán egész úton úgy tettem, mintha boldog lennék.

Aztán 2014-ben részt vettem a jótékonysági céllal megrendezett Sport Relief kihíváson, ami egyszerűen ŐRÜLETES volt. Ötszáz mérföld Edinburghtől Londonig. A kihívás első napján megjött a menzeszem. Nem tudtam, hogy mikor fog megjönni, vagy meddig fog tartani, mert ekkorra már teljesen felborult a ciklusom. Felhelyeztem egy tampont (bocs, ha ez megint TSI, vagyis túl sok információ…), és míg letekertem 130 mérföldet esőben az első napon, a tampon zsinórja hólyagosra dörzsölte a szeméremajkaimat. Szóval így, hólyagosan, nyirkos biciklisnadrágban minden reggel fel kellett ülnöm a biciklire a következő hét napban – aztán pedig lefutni egy maratont! És ráadásul ez egy olyan hét volt, amikor nagyon stresszes voltam, minden második éjszaka leizzadtam, és egyszerűen nem tudtam aludni. Teljesen ÖSSZETÖRTEM. Úgy értem, új szintek törtek össze bennem. Az időjárás bibliai volt, menstruáltam, és a perimenopauza tünetei kínoztak.

A SEGÉLYKIÁLTÁSOM

Végül visszamentem az orvosomhoz.

Korábban beszéltem a háziorvosommal is, aki ugyan nagyon kedves volt, de azt mondta, hogy talán túl fiatal vagyok még a perimenopauzához, és nézzük meg, hogy alakul a dolog.

Hát, nem alakult túl jól.

Én egy elszánt hippi vagyok. Három otthonszülésem volt fájdalomcsillapítás nélkül… részt vettem a hypnobirthing szülésfelkészítő programban… és szó szerint büszke voltam a keménységemre, ha fájdalomról vagy nehéz időkről volt szó. Nem szeretek recept nélkül kapható tablettákat szedni fejfájásra, szóval semmiképpen nem akartam az orvosi kezelés útját választani. Többet fogok mozogni, mondtam magamnak, több gyógynövényt és gyógyteát fogyasztok (valaki kér egy kis fürtös poloskavészt?). A konyhaszekrényem tartalma egy bioboltra hasonlított. Azonban semmi sem használt, és én rosszabbul éreztem magam, mint valaha. Kudarcot vallottam.

Egyre kétségbeesettebb lettem: ha akkoriban azt mondta volna valaki, hogy azzal, hogy London közepén, a Trafalgar téren három órán keresztül fél lábon ugrálok, enyhíthetem a tünetek egy részét, biztosan megcsináltam volna.

Nézd, én imádom a nemzeti egészségügyi szolgálatot, és elsősorban mindig ezt veszem igénybe, ugyanakkor abban a rendkívüli szerencsében van részem, hogy szükség esetén magánorvoshoz is fordulhatok. És mivel ekkor már komolyan aggódtam az egészségem miatt, bejelentkeztem egy magánorvoshoz. Zavarban vagyok, amikor ezt írom, mert tudom, hogy sokan, akik ezt a könyvet olvassák, nem engedhetik meg maguknak ezt a luxust, de a célom ezzel a könyvvel pontosan az, hogy olyan eszközökkel lássalak el, amelyek segítségével a nemzeti egészségügyi szolgálattól is megkaphatod a szükséges ellátást.

Szóval elmentem a magánorvoshoz, aki azt mondta: „Szerintem perimenopauzáról van szó, és elküldöm magát egy nőgyógyászhoz.” És én elmentem a nőgyógyászhoz.

A nőgyógyász egy pillantást vetett rám, végighallgatta a tüneteimet, és megerősítette, hogy ez egyértelműen perimenopauza. SZENT ÉG! MEKKORA MEGKÖNNYEBBÜLÉS! Könnyekben törtem ki. Nem fogok megőrülni? Az orvos csodálatos volt. Ő volt az első egészségügyi szakember, aki beszélt nekem a hormonpótló kezelésről, de mivel azonnal a 2000-es évek elején az újságokban megjelent, a hormonpótló kezelést és az emlőrákot összekötő hírek szalagcímei jelentek meg a fejemben, határozottan elutasítottam ennek a lehetőségét.

Az orvos azt mondta: „Ez határozottan perimenopauza, és én transzdermális, vagyis bőrön keresztül felszívódó ösztrogéntapaszt teszek magára.” Mire az én válaszom: „Nem, én azt nem akarom, mert emlőrákom lesz tőle.” Az orvos erre azt mondta: „Ez már nem ugyanaz.”

Beszélgettünk egy kicsit, sírtam egy kicsit, és aztán úgy éreztem, hogy megtennék bármit – szó szerint BÁRMIT –, csak ne érezzem többé így magam. Még az sem érdekelt, hogy mi az, ami kismértékű kockázatot jelent. Valójában most, hogy már valamivel többet tudok a kockázatokról, úgy gondolom, hogy teljes mértékben helyesen cselekedtem, mert az én akkori helyzetemben, amikor mérlegeltem az életemet és azt, hogy mit veszítettem, az a kis plusz kockázat teljes mértékben megérte.

A nőgyógyászom valami olyasmit tett, aminek minden nővel meg kellene történnie, függetlenül attól, hogy helyi orvoshoz vagy magánorvoshoz jár-e: meghallgatott. Leültetett, átnézte az életmód- és kórtörténetemet, és lépésről lépésre elmagyarázta a hormonpótló kezelés minden várható előnyét és lehetséges kockázati tényezőjét. TELJESEN megváltoztatott mindent. Bárcsak a háziorvosok is hosszabb ideig foglalkoznának egy-egy beteggel!

Tudtam, hogy a menopauza a hormonszintekről szól, de az az egyetlen konzultáció a történet egy teljesen más oldalát tárta fel előttem. A menopauza ugyanis nemcsak a hormonok csökkenésének rövid távú hatásáról szól – hőhullámok, agyi köd, hangulatingadozások –, hanem a hosszú távú kockázatokról is. Olyan kockázatokról, mint a csontritkulás és a szívbetegség, ugyanakkor védelmet nyújthat az Alzheimer-kór ellen. Ezek mind nagyon fontos tényezők, és a következő fejezetekben sokkal részletesebben fogunk ezekkel foglalkozni.

Ezután a nőgyógyászom közölte velem, hogy a transzdermális MHT-tapasz mellett, melyet a csípőmön kell viselnem, egy másik hormont, progeszteront is szednem kell. Először tablettát írt fel, de a tablettától rosszul éreztem magam, így egy idő után visszamentem hozzá, és megkérdeztem, nem lehetne-e inkább Mirena spirál helyette. Ez igen érdekes, mert korábban már volt Mirena spirálom, és nem volt megfelelő számomra. Bár szerintem valójában csak arról volt szó, hogy már akkor is perimenopauzában voltam, mert amikor az ösztrogéntapasz ellensúlyozására helyezték fel, teljesen rendben volt minden. Azóta is Mirenám van – amelyet ötévente cserélnek. Nekem tökéletesen bevált.

Ami elképesztő volt, hogy néhány nappal azután, hogy elkezdtem a MHT-kúrát, szó szerint azt éreztem, hogy az öröm visszatér az életembe. Negyvenhét évesen olyan jól éreztem magam, mint már évek óta soha. SOKKAL jobban voltam. Tudtam nevetni. Képes voltam foglalkozni a gyermekeimmel. Tele voltam élettel. Azt éreztem, hogy edzeni akarok, és reggelente nem azt, hogy húsz évet öregedtem az éjjel. Nem fájtak az ízületeim. Elmúlt az éjszakai izzadás. Sok dolog, amitől addig rosszul éreztem magam, nem is tudatosult bennem, majd amikor elmúlt, hirtelen arra gondoltam: „Hűha, tényleg nem éreztem jól magam.” A kezelés hatására sok minden addigi dolog hiánya tudatosult bennem.

Aztán következett a színlelés sötét időszaka, hiszen a következő néhány évet azzal töltöttem, hogy mindenki előtt eljátszottam, hogy igazából én nem is kapok MHT-t. Próbáltam úgy tenni, mintha mindig is fitt és friss lettem volna. Mintha ez az újfajta összeszedettség, energia és koncentrálóképesség, valamint az, hogy gond nélkül képes vagyok olvasni a súgógépet, csak azért lenne, mert remekül érzem magam negyvenhét évesen! Hazudtam a barátaimnak – van egypár nagyszerű barátom, akiket nagyon szeretek és tisztelek, és akik homeopaták és természetgyógyászok, és nagyon szégyelltem az egészet bevallani nekik, különösen azt, hogy rászántam magam a MHT-re. Úgy éreztem, hogy nőként valamilyen módon kudarcot vallottam, és hogy gyenge vagyok. Hogy lehet az, hogy mások képesek megküzdeni ezzel, én pedig nem?

Így aztán titkolóztam. És nemcsak hogy titokban tartottam, de hazudtam is. Ha bárki megkérdezte: „Hormonpótló kezelést kapsz?”, azonnal rávágtam, hogy „Nem”. Aztán amikor valaki fel merte vállalni a dolgot, és kijelentette, hogy neki perimenopauzális tünetei vannak, suttogva azt kérdeztem: „Beszéltél már valakivel a hormonpótló kezelésről?” Akkoriban még csak nem is javasoltam volna senkinek, hogy ezzel keresse fel a háziorvosát, mert azt hittem, hogy ő nem jogosult bármilyen fajta hormonpótló kezelést felírni. A korábbi évek miatt olyan rossz híre volt a dolognak, még orvosi berkekben is, hogy azt hittem, ez olyasvalami, amiért magánorvoshoz kell fordulni, és amiért egész hátralévő életed során fizetned kell. Ennek az igazságtalansága felettébb felháborító.

Ezért aztán hazudtam a barátaimnak. Volt egy titkos életem, amely során hormonpótló kezelést kaptam. Akkor történt hatalmas változás, amikor elkezdtem tesztoszteront is szedni. A tesztoszteron csodálatos volt. Miután egy ideje már kaptam az MHT-t, visszamentem a nőgyógyászomhoz, és azt mondtam: „Egy kicsit még mindig fásultnak érzem magam, mintha nem lenne elég energiám, egy kicsit szétszórt is vagyok, és ez nem jó.” Erre ő azt mondta: „Rendben, akkor nézzük meg a tesztoszteronszintjét.” Majd a következőt közölte velem: „Igen, alacsony a tesztoszteronszintje, tehát akkor kapni fog belőle egy kis pótlást, és meglátjuk, mit szól hozzá.”

A tesztoszteron sokkal lassabban fejti ki a hatását a szervezetben, tehát a javulás időbe telik. Nem volt olyan nagy „Tadam!”-pillanat, mint az ösztrogén esetében, mivel napi szinten nagyon kis adagban kapja az ember; megvan a határ, és ezen belül kell maradni. Én egy korombeli nő adagját szedtem. Őszintén mondom – anélkül, hogy közhelyes lenne –, hogy ez volt a kirakós utolsó darabja. És pontosan így is hívom: az MHT-kirakós utolsó darabja. Ez az a hormon, amelyhez még mindig hihetetlenül nehéz hozzájutni, és valamiért mély szégyen övezi. Erről később majd még beszélünk ebben a könyvben…

Tehát ez volt az én utam mostanáig. Körülbelül három évvel ezelőtt őszintén elmondtam mindent a barátaimnak, és ők nagyon kedvesek voltak velem. Azt hiszem, akkoriban aggódtak értem, és úgy érezték, hogy felesleges kockázatot vállalok. Ekkorra azonban már annyira megszoktam, hogy csodálatosan érzem magam, hogy senki sem tudott volna lebeszélni a hormonpótló kezelésről.

Szívből sajnálok mindenkit, aki kapta a kezelést, majd valamiért abba kellett hagynia. Tényleg, őszintén, NAGYON együttérzek veled. Azonban ebben a könyvben még nagyon sok mindenről fogunk beszélni, amivel befolyásolhatod a menopauza tüneteit – természetes módon. Vannak tehát módszerek, amelyekkel hormonpótló kezelés nélkül kontrollálhatod a tüneteket, ezekre később még visszatérünk. Ha azonban valaki most megpróbálna lebeszélni a hormonpótló kezelésről, valószínűleg dühös lennék, és teljes erőmmel próbálnám megvédeni, mert egészen egyszerűen megváltoztatta az életemet.

Az elképzelés szerint azok közül, akik most ezt a könyvet olvassák, néhányan számolhatnak azzal, hogy akár száz évig is élni fognak. A régi időkben nem kellett ötven évig száraz hüvellyel és száraz bőrrel, fájó csontokkal, gyulladt szemmel és sajgó izmokkal, áramütésekkel az agyban és állandó kimerültséggel élnünk. Már régen halottak lettünk volna. Azonban most nem élhetünk még ötven évig és nem lehet teljes az életünk anélkül, hogy rendeznénk a hormonjainkat. Ne feledd, hogy nem azért zaklatjuk ezeket a hormonokat, hogy valamilyen módon testépítőkké vagy emberfeletti lényekké váljunk; egyszerűen csak pótoljuk azt, amit elveszítettünk. Ennyi az egész: ez a hormonok pótlása, nem pedig extra hormonok szervezetünkbe juttatása. És ez nagyon fontos.

Minél többet beszélünk róla, annál kevésbé érezzük szégyenletesnek. Szeretném átformálni az MHT társadalmi megítélését. Úgy vélem, a nőknek negyvenöt éves korukban fel kellene ajánlani egy „Szeretne beszélni a menopauzáról?” lehetőséget. Ha egy nő úgy érzi, hogy valamilyen okból nem akar hormonpótló kezelést kapni, akkor ez ne legyen kötelező a számára. Azonban pénzmegtakarítás szempontjából – csontritkulás, szívbetegség, demenciában szenvedők ápolása – a nemzeti egészségügyi szolgálat számára számos egészségügyi előnnyel járna, ha a nők már a korai perimenopauzás időszakban hormonpótló kezelésben részesülnének.

Úgy gondolom, hogy teljes mértékben át kell alakítanunk a szemléletmódunkat. Egyévnyi jó minőségű hormonpótló kezelés századannyiba kerül, mint egy csípőprotézis! A sok törött csont és a rengeteg csontritkulás miatt tett kórházi látogatásról nem is beszélve. Sokkal értelmesebb lenne megelőzni ezeket a betegségeket, még mielőtt kialakulnának.

Szóval, itt vagyok. És feltettem magamnak a kérdést: „Tényleg szükséges ezt az üzenetet minél több nőnek eljuttatnom? Nem írtak már elég könyvet erről a témáról? Nem telített a piac ezen a területen?” És minél többször tettem fel magamnak az első kérdést, annál hangosabban akartam IGEN-t mondani. IGEN, IGEN, IGEN! Mert amikor esténként felmegyek a közösségi médiára, még mindig olyan kérdéseket kapok, hogy „A hormonpótló kezelés későbbre halasztja a menopauzámat? Amikor abbahagyom, nem akkor fog jelentkezni a menopauzám?” Nem, nem feltétlenül, és nem is feltétlenül kell abbahagynod. Ezek azonban olyan dolgok, amelyekről MINDANNYIUNKNAK tudnia kellene. Olyan könyvet szerettem volna írni, ami egyszerűen használható és olvasható, könnyen érthető.

Megkértük dr. Naomi Pottert, aki a társszerzőm volt e könyv megírásában, hogy ismertesse az összes tudományos részletet és tényt – mert én nyilvánvalóan nem vagyok orvos. Én a saját menopauzával kapcsolatos tapasztalataimról írok, különös tekintettel arra, hogyan tudunk mindannyian eligazodni életünk következő fejezetében, hogy a lehető legteljesebb és legboldogabb életet élhessük.

DR. NAOMI NÉZŐPONTJA

Davina reakciója a tüneteire – a bizonytalansága és a zavarodottsága – nagyon sok nő számára ismerősen fog csengeni.

Nőként elmondják nekünk, mire számítsunk, amikor megjön az első menstruációnk. A terhességről nyíltan beszélünk, és a nők – nagyon helyesen – rengeteg támogatást kapnak életük ezen pillanataihoz. Amikor azonban a perimenopauzáról (a menopauza előtti időszak, amikor a tünetek először jelentkeznek) és magáról a menopauzáról van szó, egyértelműen hiányzik a támogatás és a nyitottság, és nagyon sok nő magára marad a gondjaival.

Számos életet láttam, amelyre hatással volt a tünetek hullámvasútja. Sok nőnek fogalma sincs, mi vár rá a következő néhány hónapban vagy akár években. És még ha sejtik is, hogy ez a menopauza miatt lehet, hajlamosak egyszerűen csak azt várni, hogy „túl legyenek rajta”.

Davina azt tette, amit minden nőnek tanácsolnék hasonló helyzetben: beszélt a dologról, és amikor először elutasították, mástól kért véleményt.

A könyvben mindvégig hasznos információkkal és kulcsfontosságú tényekkel szolgálok. Ezek az információk a könnyebb használat céljából rózsaszín szövegdobozban jelennek meg (ahogyan most is).

AZ ÉN MENOPAUZÁLIS KÜLDETÉSEM

Néhány évvel ezelőtt elkezdtem nyíltabban beszélni a menopauzámról. Akkor már évek óta tisztában voltam a hormonpótló kezelés kockázataival, de az akkoriban folytatott beszélgetések teljesen átformálták az erre vonatkozó szemléletemet. És ekkor úgy gondoltam, hogy ezt az információt meg kell osztanom másokkal is. Ily módon jó célra használhatom az elérhetőségemet, és tájékoztathatom a nőket a választási lehetőségeikről.

Ez lassan kezd az életművemmé válni. Minden este órákat töltök a közösségi médiában, és ismeretlen nőknek küldök cikkeket és információkat, vagy olyan oldalakra irányítom őket, amelyek a segítségükre lehetnek. Azonban mindig azt érzem, hogy ilyenkor egyszerre csak egy nőről van szó… Többet kell tennem, és több nőt el szeretnék érni. Ezért írtam meg ezt a könyvet.

Itt következik néhány azok közül az üzenetek közül, amelyek a közösségi médián keresztül jutottak el hozzám:

„Ennek a hormonváltozásnak az elején járok, és nagyon nem tetszik az életem. Szerencsémre van egy csodálatos partnerem, de utálom a testemben végbemenő változásokat. Nagyon megrémít ez a változás.”

„Az orvosomnak sürgősen tovább kellene tanulnia! Kínok kínját élem át, ő pedig alternatív terápiákra akar rávenni.”

„Telefonon próbáltam megbeszélni az orvosommal az MHT kipróbálásának a lehetőségét, mire ő antidepresszánst akart felírni nekem. NEM VAGYOK DEPRESSZIÓS!”

Ez az utolsó három hozzászólás nagyjából összefoglalja a menopauza három hatalmas, problémás területét.

1. A HOZZÁÁLLÁS PROBLÉMÁJA

Társadalomként több nemzedék óta folyamatosan szőnyeg alá seperjük a menopauzát, ami erősen emlékeztet a viktoriánus időkre, amikor a nők várható élettartama olyan rövid volt, hogy alig élték túl a menopauza végét.

Jelenleg a menopauza átlagosan ötvenegy éves korban jelentkezik, és a nők várható átlagos élettartama nyolcvanhárom év.

Nyolcvanhárom év! Számoljunk csak egy kicsit! Potenciálisan több évtized áll előttünk a menopauza után, ez az elutasító hozzáállás azonban makacsul megmaradt nemzedékeken keresztül.

Emlékszel arra, hogy a nagymamád vagy az anyukád hogyan birkózott meg a menopauzával? Nem? Pontosan, mert valószínűleg soha nem beszéltek sem neked, sem senki másnak erről. Már megint itt van a szégyenérzet, emberek!

Ez a fajta titkolózás a mai napig fennáll, ami azt jelenti, hogy túl sok nőnek kell a találgatásra és a Google-ön való keresgélésre hagyatkoznia a tüneteikkel kapcsolatban, mielőtt sikerül összerakniuk a teljes képet, és összekapcsolni a tüneteiket a menopauzával. Ahogyan Siobhan, a nemzeti egészségügyben dolgozó ápolónő, akiben csak hónapok múlva tudatosult a peromenopauza ténye, nagyon találóan fogalmaz: „Tudom, őrültségnek tűnik, hogy egészségügyi dolgozóként nem tudtam, mi történik a saját testemben, de egyszerűen nem beszélünk róla eleget.”

2. A MENOPAUZÁVAL KAPCSOLATOS MEGFELELŐ TÁJÉKOZTATÁS HIÁNYA

Sok olyan történet olvasható ebben a könyvben, amelyben „az orvosom elutasította” vagy „az orvosom nem akarta/nem tudta” utalás szerepel. Nagyon sokan közületek, akik megosztottátok velem a tapasztalataitokat, beszéltek arról is, milyen harcot kellett megvívnotok a felismerésért és a megfelelő kezelésért. Már önmagukban ezekkel a történetekkel félig tudtam volna tölteni ezt a könyvet. És nagy a valószínűsége, hogy neked, aki most ezeket a sorokat olvasod, hasonló tapasztalataid vannak.

Tisztázzuk, én nem az orvosokra haragszom – nem az ő hibájuk (és nagyon sok csodálatos és felvilágosult orvos létezik) –, hanem a siralmas szintű képzés miatt vagyok dühös, amelyben azok a szakemberek részesülnek, akikhez mi szükség esetén fordulunk. A menopauza nem képezi részét az általános orvosok vagy nőgyógyászok alapképzésének.

Nem meglepő tehát, hogy amikor a nők számtalan tünettel és rengeteg kérdéssel felkeresik a háziorvosukat, gyakran nem kapják meg azt a segítséget, amelyre pedig nagyon nagy szükségük lenne.

Itt az ideje, hogy véget vessünk a menopauzát övező szégyenérzetnek és borzalmas félretájékoztatásnak.

Kiben bízhatunk? Ki tud helyes információkkal szolgálni? És hogyan juthatunk ehhez hozzá?

3. AZ MHT-T ÖVEZŐ MÍTOSZOK ÉS A FÉLRETÁJÉKOZTATÁS

Egy őszinte vallomás: nagy rajongója vagyok az MHT-nek. Megszüntette a tüneteimet, visszaadta az életemet, és segít megőrizni a jövőbeli egészségemet. Ennyi.

Akkor miért hazudtam arról, hogy hormonpótló kezelést kapok? Azért, mert ezt a fajta kezelést két évtizedre visszanyúló megbélyegzés övezi. És ez megmagyarázza azt is, hogy az Egyesült Királyságban tíz nőből miért csak egy hajlandó ennek alávetnie magát, amikor pedig mindenkinek nagyon nagy előnyére válna.{1}

A probléma lényege a Women’s Health Initiative (WHI) által közreadott, egy, még 2002-ben végzett kutatás eredménye, valamint az ezt követően megjelenő káros hatású újságcikkekben rejlik. Ennek az amerikai nőkről és az MHT-ről szóló tanulmánynak az állítása szerint az MHT növeli az emlőrák, a szívroham és a sztrók kialakulásának és előfordulásának a kockázatát. Az adatok újraelemzése során azonban kiderült, hogy a vizsgálatban részt vevő nők átlagéletkora hatvanhárom év volt (ne feledjük, a menopauza átlagos életkora ötvenegy év). A következmény annyira káros volt, hogy a nők szó szerint lehúzták az MHT-t a vécén, és a menopauzális hormonterápiában részesülő nők száma minden idők legalacsonyabb szintjére zuhant.

Sajnos a negatív főcímek bennragadtak a fejekben, és a nők a mai napig nehezen jutnak hozzá az MHT-hez az orvosuknál, pedig ez a kezelés a menopauza esetében aranyat ér.

Összességében elmondható, hogy az Egyesült Királyságban a nők sem a társadalom, sem a tudomány részéről nem részesültek megfelelő támogatásban, és sokan úgy érzik, hogy nincs hová fordulniuk. Úgy hoznak jelentős, az életüket befolyásoló döntéseket az egészségük, a jövőjük és a józan gondolkodásuk tekintetében, hogy nincsenek birtokában az összes ténynek.

Szent ég, ennek meg kell változnia! És nekem, egy csodálatos nőkből álló valóságos hadsereggel a hátam mögött, az a küldetésem, hogy ez a változás megtörténjen.

2021-ben a Szex, mítoszok és a menopauza című dokumentumfilmemet – amelynek célja a menopauzát övező téves információk leleplezése és a hormonpótló kezeléssel kapcsolatos félelmek, valamint tudományos tények feltárása volt – a Channel 4 mutatta be. Az ezt követő napokban valami igazán váratlan és elképesztő dolog történt. Még soha nem volt olyan műsorom, amely miatt ennyi ember akart volna megállítani az utcán, és beszélni a témáról! Még a Big Brother sem. És ez MINDENHOL így volt, amerre mentem. Kutyasétáltatáskor, a bevásárlóközpontban, vagy amikor csak úgy sétáltam az utcán. Voltak nők, akik könnyek között mesélték el a történetüket, és azt, hogy eddig úgy érezték, láthatatlanok, kirekesztettek, és az emberek lekezelőek velük szemben. Férfiak és nők mesélték el, hogy a partnerükkel együtt nézték a filmet, melyet nagyon élveztek, és most már sokkal jobban megértik, min mennek keresztül a szeretteik. Teljes mértékben és csodálatos értelemben megdöbbentő élmény volt.

Ezek a találkozások és a kapott üzenetek a könnyekig meghatottak, mert ez a dokumentumfilm személyes indíttatású volt. Ezek a pillanatok lobbantották lángra bennem a vágyat, hogy a Menopauza ne csak egy könyv, hanem egy misszió legyen. Egy forradalmi jellegű FELKELÉS.

MOST MÁR TE IS ITT VAGY!

Talán éppen pokoli hőhullámokkal küzdesz, vagy talán a jövőd befektetéseként vásároltad meg ezt a könyvet. Akárhogyan is bukkantál erre a könyvre, tekints úgy rá, mint a menopauza bibliájára. Vannak benne tények, statisztikák, tanulmányok, tünetek, szexuális, párkapcsolati és karriertanácsok, és rengeteg mítoszrombolás.

Azért vagyok itt, hogy fogjam a kezed, és végigvezesselek mindazon, amit tudnod kell.

Mivel nem vagyok egészségügyi szakember, összehívtam egy nagyszerű szakértőkből álló csapatot, élén a csodálatos dr. Naomival, aki a Brit Menopauza Társaság által akkreditált menopauzaspecialista, hogy az ezeken az oldalakon olvasható tanácsok ne csak praktikusak legyenek, hanem a legfrissebb tudományos eredmények szolgáljanak azok alapjaiul.

Hüvelyszárazság? Nulla szexuális vágy? Hajhullás? Tudni szeretnéd, hogy hatvanéves korodban elkezdheted-e még a hormonpótló kezelést? Mindezekre és még nagyon sok más kérdésre is megkapod a választ.

És ahogyan már mondtam, számomra az a legfontosabb, hogy minden nő megtalálja magát e könyv lapjain. Továbbá szeretnék köszönetet mondani azoknak a csodálatos nőknek, akik beleegyeztek, hogy elmondjam az ő menopauzával kapcsolatos történetüket.

Fogunk nevetni, sírni, dühösek leszünk, aztán megint nevetni fogunk, de ami a legfontosabb, hogy együtt megtaláljuk a válaszokat. Szeretném, ha minden nő és férfi, partner, barát és kolléga, aki olvassa ezt a könyvet, megragadná a pillanatot a valódi változtatáshoz.

CSINÁLJUK EGYÜTT!

Íme az én három lépésből álló útmutatóm, hogy a legtöbbet kaphasd ebből a könyvből, és elindíthasd a saját Menopauza-mozgalmadat:

1. INFORMÁLÓDJ!

Tartozol annyival magadnak és az egészségednek, hogy a lehető legteljesebb mértékben tájékozott legyél. Tudjuk, hogy rengeteg téves információ kering a menopauza körül, ezért igyekeztem azt az alapvető tényekre leegyszerűsíteni. Tünetek, legújabb gyógykezelések, előnyök, kockázati tényezők – mindezeket megtalálod e könyv lapjain.

2. SZÓLALJ FEL!

A „tovább szolgálni” és beletörődni a menopauza tüneteibe, amelyek hatással vannak az életedre, az egészségedre és a boldogságodra, időszaka elmúlt. Most már tájékozott és erős vagy. Használd a tudásodat, hogy az egészséged és a jövőd érdekében helyes döntéseket hozhass, valamint támogatásként, abban az esetben, ha ellenállással találod magad szemben.

3. LÉGY SZÖVETSÉGES!

A Menopauza több mint egy könyv. Ez egy mozgalom. És ennek a középpontjában őszinte és nyílt beszélgetések állnak: barátokkal, családtagokkal, kollégákkal folytatott beszélgetések, némi twitterezés,{2} mítoszok felszámolása, és segítségnyújtás olyan nőknek, akiknek nehézségeik vannak. Meg kell osztanunk egymással az információkat, folytatnunk kell a beszélgetést… és meg kell hallgatnunk egymást. Ha egészségügyi szakember vagy, vagy vezetői beosztásban dolgozol, vidd be ezt a könyvet a munkahelyedre, és add körbe a kollégáid között. Ehhez nem kell, hogy menopauzás legyél. Nem kell, hogy nő legyél. Ezek olyan tények és történetek, amelyeket mindenkinek tudnia kell.

Együtt megcsináljuk

Hölgyeim, el kell indulnunk, és a lehető legjobb életet élnünk, hogy a következő nemzedékek ne féljenek a menopauzától, ahogyan mi tettük… vagy még mindig tesszük. Meg kell mutatnunk nekik, hogy távolról sem fonnyadunk és száradunk, hanem VIRÁGZUNK és ragyogunk. És ha te ezzel most még nem vagy így… akkor olvasd el ezt a könyvet!

Mindenekelőtt EMLÉKEZZ:
Szeretlek.
Minden rendben lesz.
Látlak.
Támogatlak.

Tegyél könyvjelzőt ehhez az oldalhoz – vagy, ami még jobb, tépd ki, ragaszd a hűtődre, vagy mentsd el a telefonodra. Emlékeztesd magad mindennap, vagy bármikor, amikor meginogsz és úgy érzed, hogy ez most már túl sok: együtt megcsináljuk. Készen állsz? Akkor vágjunk bele a Menopauzába!

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 Budapest, Múzeum krt. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
00-36-30-919-5314

ÉDESVÍZ + magazin
ÉRDEKES INFORMÁCIÓK SZERZŐKRŐL ÉS KÖNYVEKRŐL
CIKKEK AZ ÖNFEJLESZTÉS - ÉLETMÓD - SPIRITUALITÁS -
PSZICHOLÓGIA - EZOTÉRIA - COACHING - YOUNG ADOULT TÉMAKÖREIBEN
BLOGGEREK KÖNYVAJÁNLÓI

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen

{1} G. P. Cumming et al. (2015), ’Jobban kellene csinálnunk – Még mindig cserben hagyjuk a betegeinket, és milyen áron?’ Post Reproductive Health 21(2), pp. 56–62., doi 10.1177/20533691155586122

{2} Az eddig Twitter néven működő közösségi hálózat anyavállalatának nevét és cégformáját a tulajdonos 2023-ban Twitter Inc.-ről X Corp.-re változtatta. (A szerk.)