SEPSI LÁSZLÓ

TERMŐTESTEK

Jelenkor

Copyright © Sepsi László, 2021

Borítókép © Michael Moeller / EyeEm / Getty Images Hungary

A szerző a regény írása során Móricz Zsigmond-ösztöndíjban részesült.

Kiadja a Jelenkor Kiadó

Megjelent Budapesten 2021-ben

Felelős kiadó Sárközy Bence

Szerkesztette Nádor Zsófia

Olvasószerkesztő Darida Benedek

Borítóterv Váradi Zsolt

Szerzőfotó Máté Péter

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

Nyomdai előkészítés Kaposvári Franciska

Elektronikus verzió eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

ISBN 978-963-518-126-1

Szereplők

Az Ergot család köre

ARMOND ERGOT: az első Ergot a későbbi Höksring területén

PRIAPISZ ERGOT: Armond fivére

AUGUST ERGOT: Armond Ergot unokája, a Vallomások szerzője

DEMER DERLETH: August szeretője, a Városunk története szerzője

AGGEUS ERGOT: August unokája

ABEL ERGOT: Aggeus fia, a höksringi gombakereskedelem vezetője

ELENOR ERGOT: Abel felesége

DÉNIEL ERGOT: Abel és Elenor fia

A HERCEG: magas rangú gombadíler Abel alkalmazásában

BRUNO: a Herceg élettársa

A Viskum és a Felcibar család köre

HENRIK VISKUM: az első Viskum a későbbi Höksring területén

GROZARK VISKUM: Henrik szépunokája

AGATHA VISKUM: Grozark felesége

ZEDMORK VISKUM: Grozark és Agatha fia, pénzbehajtó

BRIGID FELCIBAR: Agata testvére, Zedmork nagynénje

EFROMM FELCIBAR: Brigid elhunyt férje

„MÁJAS” LÖBBERKOV: Zedmork bérence

LEONARDO: Zedmork bérence

A Noplur család és a Babaház

GIRLAM NOPLUR: a Babaház alapítója

GERREGERY NOPLUR: Girlam szépunokája

VERA NOPLUR: Gerregery felesége

LANGALÉTA LIZA ARLES: volt prostituált a Babaházban, Gerregery ápolója

GRISGRIS „GRIS” NOPLUR: Gerregery és Vera fia

NESSERIA NOPLUR: Gerregery és Vera lánya

GOGOR: kidobó a Babaházban

DJ NEON: lemezlovas a Babaházban

WENDY: felszolgáló a Babaházban

LELKES LILI: prostituált a Babaházban, Gris elhunyt szerelme

DURCÁS DAHLIA: prostituált a Babaházban

PIRULÓS PAT: prostituált a Babaházban

SIKAMLÓS STEFANI: prostituált a Babaházban

KECSES KILJANA: prostituált a Babaházban

SZÉGYENLŐS SZISZI: prostituált a Babaházban

DINA: A Höksringi Vendéglátóipari Főiskola hallgatója, Gris Noplur egyik áldozata

Edvin köre

EDVIN B. TRUPTOR: alacsony rangú gombadíler

RUSIA B. TRUPTOR: Edvin édesanyja

JULIA BELIZ: Edvin barátnője

ROTOR: Edvin és Julia lakótársa

OZMOND LOCHVUDD: Edvin barátja, kártevőirtó, amatőr helytörténész

ERIK RITTER: Ozmond volt alkalmazottja

TOMAS „NYOMI-TOMI” ROZIN: Julia gyerekkori játszótársa

Városháza

MARK LLEGRO: Höksring polgármestere

LUDVIG HARBOGAST: Höksring polgármester-helyettese

HUBERT VAHSSON: Höksring rendőrparancsnoka

A Roggenvulf

AMANITA: A Roggenvulf nem hivatalos vezetője

A fuchsbergi maffia, más néven „a rókák” és a grumfordi Vadászok

OZRIK VULBRASS: A fuchsbergi maffia vezetője

DONNA VULBRASS: Ozrik felesége

DEZMOND VULBRASS: Ozrik és Donna fia

HILDEMANN, A KUTYA: Ozrik tanácsadója és jobbkeze

STRAUSS: A Vadászok közé beépült spicli

IFJ. VILLEM PERR: A grumfordi különleges egység, a Vadászok vezetője

Reggelre miénk,

jussunk lesz a föld.

Fél lábunk már az ajtórésben.

SYLVIA PLATH: Gombák
(Imreh András fordítása)

Nálam jelesebb tudós elmék is megállapították már, hogy az ember alatti világok nem ismerik a határokat; sem azokat, amelyek láthatók, tapinthatók, és elválasztják egymástól testünk és világunk különálló részeit, sem pedig azokat, amelyek pusztán fogalomként, elménkben léteznek. Védvonalainkat a legkülönfélébb paraziták ostromolják nap mint nap, vírusok és baktériumok, ízeltlábúak és gombák törnének át rajtuk. Növekednek és sokasodnak, ezt az imperatívuszt követik évmilliók óta, s mi egyelőre helyt álltunk ellenükben, mert tudomásul vettük, hogy a testeket és elméket behálózó alantas hifák egyszersmind fundamentumai a mi létezésünknek is. Höksring gombái és mindaz, amit kutatásaim során megtudtam róluk, nem a jól ismert biológiai szükségszerűségek okán töltenek el aggodalommal.

EFROMM FELCIBAR:
Höksring gombái (kiadatlan)

Jerikó

De Höksring némaságba burkolózott, és én szégyenemre feldühödtem, lesöpörtem a gyertyákat, az elgurult kelyhet puszta öklömmel zúztam szét. Felsértette kezem a törött kristályüveg, és ahogy vérem a földre csöppent, azt gondoltam: egyél, egyél, te átkozott, úgy sem vágysz másra, idd a vérem, és tenyéssz egyetlenem sápadt húsú testén, hiszen ez vagyunk neked, langyos trágya és nyirkos termőföld.

AUGUST ERGOT: Vallomások

Szólj, ha érzel valamit.

Suzanna a Kéregben

Rusia

Három és fél perccel tűzhalála előtt Toppancs boldog kutyavigyorral vizelte le az Ergot-ház kerítésének gránitkő alapzatát. Az aranysárga húgysugár megtört a kora esti széltől kihűlt kvarckristályokon, komótosan lecsordogált a járda repedéseibe, onnét tovább az útpadka felé, majd felszívódott a csatorna ázott cigarettacsikkekkel pettyezett félhomályában. Eközben elhaladt egy hangyalepte rózsaszín cumi és megannyi betonba taposott rágógumi között, szeretetteljesen megnedvesítette Toppancs gazdájának seszínű mamuszát, és lassan tovább marta a poratkák mocorgásától jócskán megfáradt anyagot. Rusia Berich-Truptor utóbbiból mit sem vett észre: a földre pillantva talán átkozta volna magát, hogy megint elfelejtett cipőt váltani kutyasétáltatás előtt, de elmeszesedett erekkel átszőtt agyát ennél sokkal fontosabb kérdések kötötték le.

Hétvégére vendégeket várt, nem is akárkiket.

Bár egy városban laktak, Rusiát ritkán látogatta meg a családja. A Truptor-vérvonal egyetlen még élő leszármazottja, Edvin B. Truptor meglehetősen elfoglalt fiatalember, aki arra is ritkán vette a fáradságot, hogy legalább évente egyszer felkeresse apja sírját a Szent Brigitta temetőben (Rusia szeretett férjét prosztatarák vitte el másfél évtizeddel ezelőtt), és az utóbbi időben a vasárnapi ebédmeghívásokra is mindinkább vonakodva mondott igent. Rusia nehezen ugyan, de beletörődött Edvin szoros időbeosztásának következményeibe, annak ellenére, hogy továbbra sem értette teljesen, egyetlen gyermeke pontosan mivel is keresi a kenyerét, és a látogatások ritkulása gyanúsan egybeesett azzal az időszakkal, amikor a fiú munkát talált, ezért kevésbé szorult rá a szülői apanázsra. Örüljünk annak, ami van, mondogatta magának Rusia az üres lakásban, aztán fogta Toppancs kutyanyáltól ragacsos, összerágcsált pórázát, és nekiindult az esti sétáltatásnak.

Ezen az estén, amely egyúttal az Ergot család végét is jelenti majd, feltűnően csendes volt Höksring városa. Rusián és Toppancson kívül csak hajléktalanok járták az utcákat, ők is csupán azért, hogy a korábbinál jobb menedéket találjanak a csípős északi szél elől, vagy egy kisboltban feltöltsék kiürült borosflakonjukat. Az Ergot-ház előtti aszfaltúton olykor elhúzott egy autó, és mire Toppancs befejezte az átszellemült vizelést, felkapcsolódtak az utcalámpák.

Rusia néha, amikor már véget ért a késő esti híradó, de még nem kezdtek el hatni a bevett altatók, kibámult az ablakon, és elgondolkodott azon, honnét jön ez a sok fény. Ez a rengeteg energia, amely keresztül-kasul szeli a várost, éjjelente lámpákat gyújt, és nappal mozgásban tartja a villamost, amely adást küld a tévéjébe és a konyhai kisrádióba, amely felforralja a vizet a bojlerban, és alágyújt az ötórai teának. Egy vasárnap délután, amikor épp teljesen kifogytak a témákból, megkérdezte a fiát. Edvin flegmán sorolni kezdte, hogy olaj meg gáz meg atom meg szél meg nap meg még ki tudja, micsoda, de arra már nem tudott válaszolni, hogy ki látja át ezt az egészet, hogy miért maradnak egyben a dolgok, ahelyett hogy alkatrészenként széthullanának.

– Végeztél, drága?

Toppancs alaposan megszaglászta saját vizeletének foltjait, majd áttért a kerítés és a járda közti vékony résre, ahol felgyűlt és rothadni kezdett a szeméttörmelék, otthont és táplálékot nyújtva megannyi tompán csillogó gyászbogárnak. Toppancs borzasztóan élvezte, hogy bárhová is dugja az orrát Höksring utcáin, bűzös, túlérett életet talál, fénytelen zugokat teli megannyi ízeltlábúval, amelyekről csak ő tud, és senki más. Azt már nem élvezte annyira, hogy Rusia türelmetlenül rántott egyet a pórázán, ezzel jelezve, hogy ideje befejezni a szaglászást.

A hétvégi vendégséggel kapcsolatban nem Edvin jelenti a legnagyobb gondot. Edvin, mint a lelkük mélyén mégiscsak jó fiúgyermekek legtöbbje, mindenevő. Az utóbbi időben ingadozott kissé az étvágya, de a tányérokról rendszerint eltűnt, aminek el kellett tűnnie.

Ott van viszont az a nő. Nőszemély. Rusia még a nevét sem volt hajlandó megjegyezni (vállalva, hogy emiatt a ténylegesnél egy fokkal szenilisebbnek tűnik), de abban biztos volt, hogy Edvin látogatásainak ritkulása ennek a nőszemélynek is köszönhető. Nem hozzá való, látszik ez ránézésre. Lehet vagy negyven kiló, a kulcscsontja szinte átdöfi azt a halovány bőrét, és nem eszik húst. Soha. Elvei vannak, sajnálja az állatokat, amelyek csak azért születnek, hogy felhizlalják és megöljék őket, magyarázta hónapokkal ezelőtt a tányérján éppen kihűlő oldalas felett, ez rossz, ez tragikus, nem tekinthetünk úgy az állatokra, mintha tenyészthető bioelemek lennének, mert valójában autonóm élőlények ők is, akiket tiszteletben kell tartanunk. Rusia nem is egészen értette, hogy mire akar kilyukadni (ahogy a szavak egy részét sem), csak nézte, ahogy a tányérra kitett oldalas minden perccel veszít frissességéből, szikkad és langyosodik, arra várva, hogy a nap végén Toppancs rágcsálja le róla a húst. Udvariasságból nem szólt semmit, de azt gondolta: basszon meg téged a ló.

Ezen a hétvégén viszont Rusia jó vendéglátó akar lenni. Nem azért, hogy azt a bélférges némbert boldogítsa (ha rajta múlna, lenyomna a torkán egy töltött pulykát), hanem hogy Edvinnek ne kelljen végigülnie egy újabb feszélyezett társalgást döglött állatokról meg párolt növényekről. Elvégre alig sikerül időt szakítania ezekre a látogatásokra, és ha azzal tölti őket, hogy a nőszemély hisztijét hallgatja, bizonyára a jövőben sem fog azon erőlködni, hogy szabaddá tegye a vasárnapjait. Így most Rusiának hús nélkül kell főznie, és mivel korábban sosem tett ilyet, ez súlyos terheket tett a vállára. Vajon mit eszik egy ilyen? Rizsát?

Toppancs eközben megtalálta a járdán heverő, elhagyott cumit, és fejébe vette, hogy elfogyasztja a hangyákkal együtt. Mit sem törődve a húsevés etikai vonzataival, tűhegyes kis terrierfogait belemélyesztette a babaszáj illatú gumiba, jobb mancsával a betonra szorította a cucli műanyag peremét, és minden erejével igyekezett leválasztani az ígéretes guminyúlványt annak élettelen héjáról. Szájában nyugtalanul ropogtak a hangyasavat spriccelő mákszemek, keresték a kiutat a pállott kutyalehelet poklából, és körömpiszoknyi idegrendszerükkel éppúgy fogalmuk sem volt róla, mi történik velük, ahogy Toppancs és Rusia is boldog tudatlanságban várta zajos halálát. Nem vették észre, ahogy az utca még inkább kiürült körülöttük, mert a csavargók legtöbbje megérzi, ha ritmust vált a város pulzusa, a szél egy árnyalatnyival csípősebben és haragosabban fúj, még egyszer és utoljára megcibálva az Ergot-kert örökzöldjeinek lombját, a kúria kőfalaiból füst szivárog, és kihunynak a korábban villanyfénytől ragyogó ablakok, majd a szempillantásnyi sötétség átadja helyét a legnagyobb tűzijátéknak, amelyet Höksring lakói az évtizedekkel ezelőtt történt szilveszteri katasztrófa óta megszemlélhettek.

A kerítés mögötti gyep felhólyagosodott, akár a csupasz bőr, amelyet egy tébolyult szerető izzó hajsütővassal simogatott meg. Elsárgult fűvel fedett dombok emelkedtek ki a nedves földből, hogy kifakadjanak, majd egy sor gyulladt pattanás utolsó pukkanásával a levegőbe lövelljék mindazt, amit a kert eddig elfedett a város húsából: tekergődző férgekkel teli sarat, bomlásnak indult papírdarabokat, fém- és műanyagtörmeléket, velük együtt pedig a felszín alatti élet izgató pinceillatát. A kúria üvegablakai sorra felizzottak, és celofánzörgéssel szilánkokra hullottak; a tetőről előbb cserepek és kéménydarabok robbantak a magasba, majd gerendák és emberméretű faldarabok követték őket, mintha egy türelmetlen krampusz úgy döntött volna, többé nem marad a dobozban.

A forró levegő piszkossárga lökéshullámmal tarolta le a kertet. Bár rég elmúltak azok az idők, amikor az ifjú Ergotok a sövénylabirintusban bújócskáztak, és ebéd után arról tanakodtak, ki lökje a másikat a hintán, a hely még nem állt készen a pusztulásra. Bár a fák odvaiban és a kúria mögötti poshadt vizű kacsaúsztatóban a figyelmes szemlélő hamar rálelhetett a romlás jeleire, ahogy az éhes kis pajorok a korhadék fogytával az élő, lüktető szövetet tépdesték csáprágóikkal, még évekbe vagy évtizedekbe tellett volna, hogy végleg győzedelmeskedjenek, és az Ergot család otthona visszavonhatatlanul átadja magát az enyészetnek. A robbanás ezen a hűs kora őszi estén a békés erjedés kegyelmi állapotát váltotta azonnali ítéletre.

Rusia Berich-Truptor és kutyája, ellentétben a náluk jóval tájékozottabb Edvinnel, mit sem tudtak az Ergot-ház mételyéről, de a lángokkal érkező végidők természetén sem volt idejük elmélkedni. Toppancs bundája tüzet fogott, mintha alkohollal locsolták volna le, a vágyott cumi olvadt masszája összeforrt kíváncsi nyelvével, és kitöltötte az űrt sárgás fogai közt, hogy aztán a légnyomás keresztülrepítse az aszfalton és a szemben lévő kerítés alapzatába passzírozza, mint egy rosszul előkészített húspogácsát. Tüdejének hólyagocskái éppúgy fortyogtak a beszippantott forróságtól, mint megpirult légcsöve és műanyag falú barlanggá vált szájürege, de Toppancs még akkor is nyüszíteni próbál majd, mikor elül a fergeteg, és megérkeznek az első tűzoltók. Sosem volt különösebben eszes kutya: talán ezért sem fogta fel időben, hogy a sétának vége.

Gazdájának agóniáját nagyban megrövidítette, hogy koponyája olyan erővel csapódott az útpadkának, hogy nyakszirtje és falcsontja nyomban széthasadt. Tojáspucolás közben Rusia gyakran kereste a tökéletes ütést, azt az egyetlen gyengéd koccantást, amelytől végigreped a meszes héj, és ő további erőfeszítések nélkül hozzáférhet az általa rejtett kincshez. Az asszony koponyájának kincsei viszont serpenyő helyett méltatlan agyszövetpocsolyában száradtak a koszos betonon. Szeme az égre szegeződött, ahol a füst és a fényszennyezés miatt semmi nem látszott a csillagokból; ajkai résnyire nyíltak, mintha még mondani akarna valamit, csak félúton meggondolta volna magát. Egyik lábáról eltűnt a mamusz, feltárva a világnak gombarágta, barnás körmeit. A helyszínre érkező forgatócsoport egyik operatőre találja majd meg ötven méterrel arrébb.

Végül csend lett, csak a gyantás fatörzsek sziszegtek, ahogy lángnyelvek kóstolgatták őket, miközben a Höksring testén keletkezett sipolyból felszálló gőzök tejfehérre festették az eget. A hangyák kötelességtudóan meneteltek elhullott bajtársaik tetemei közt Toppancs formátlan maradványai felé.