Szerkesztette

Kovács Julianna

Copyright © Szepes Mária Alapítvány, 2025

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2026

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2026

Grafikák: OpenAi.com
Arculattervezés: Almási J. Csaba

A mű azonos címmel előzőleg az Édesvíz Kiadó
gondozásában jelent meg 2008-ban.

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette eyelab.design

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 9789636304164

TARTALOM

A MINDENNAPI ÉLET MÁGIÁJA

Bevezetés

A sorsalakítás pszichológiája

Az élet két áramlata

A külső és belső magatartás kölcsönhatása

Gyökeres változások lehetősége

A gondolkodás hatása életkörülményeinkre

A gondolatok gyógyító ereje

Hogyan érhetjük el, hogy környezetünk hozzánk alkalmazkodjék?

Az akaraterő helyes használata

Érzésvilágunk szabályozása

Hogyan teremtsünk magunk körül rokonszenves légkört?

Az idegesség leküzdése

Az idegerő-fejlesztés

Kóros személyiségünk gyógyítása mások szolgálata által

A népszerűség titka

Hogyan lehet az emberekkel összeférni?

A barátság mágiája

Az önbizalom

Az önbizalom fejlesztése

A félszegség legyőzése

Hogyan küzdjük le kedvetlenségünket? A pozitúrák mágiája

A környezetváltozás szerepe

Pozitív és negatív emberek

A félelem legyőzése

Az élet célja

A FÉNY MÁGIÁJA / BEVEZETÉS A HERMETIKUS FILOZÓFIA TITKOS TANÍTÁSAIBA

Kronosz Cirkusza

5">Fényszutrák Kérdezz önmagadtól – felelj önmagadnak!

A fény varázsigéi

AZ ÖRÖM MÁGIÁJA

Bevezetés

A lélek modern orvosai

Az öröm fiziológiája

Mi az öröm?

Az öröm fokozatai

Az öröm fokozásának művészete

Örömkategóriák

Az öröm és a szex

A lét teljességének érzete

Kreatív öröm

Morális hajtóerő

Az öröm pszichológiája

Az öröm mágiája

A mentális optimizmus szokássá tétele

Nagy örömök szokássá tétele

Személytelen öröm

Az öröm atmoszférája

Kedvezőtlen miliők megváltoztatása az öröm mágiájával

Az emberi instrumentum behangolása

A mentális kielégülés mágikus átvitele

Az öröm mágiája a mindennapi életben

A teremtés filozófiai öröme

Társadalmi és egyéni alkalmak mint lehetőségek

A gyógyító öröm varázsigéi

A MÍTOSZOK MÁGIÁJA

Bevezetés

Eltűnt kultúrák

Az indián tragédia

A nagy pusztítások

Kontinensek kultúrtörmeléke

A korai idők technikája és tudása

A transzcendens vízió

Az ember eredete és kora

Első emberek, félemberek

Templomi állatok és szodomitaorgiák

Saját kommentár

Az óriások

Ádám, „az iker”

Az ősvilág varázslója

A Homo sapiens

Ős- és újvilági összefüggések

Az ősatlantiszi főnix

A fajok ritmusa

Hörbiger világjégelmélete

A harmadkori hold lezuhanása

AZ ÁLDOZAT MÁGIÁJA

Nyitány

Agyantennák

A kozmosz üzenete

Kozmikus epigrammák

Csillagszóró

A színek filozófiája

A tizenkét állatégövi jel szerepe az univerzumban

Az univerzum tizenkét ideaerődje

A tíz bolygó asztromentális karaktere

Isteni önvalód kérdezi

A nagy megismerés arkánuma

Kirándulás az örökkévalóságba

A misztériumok idézőformulái

Az áldozat mágiájának varázsigéi

A három sík ezotériája

Az állatok szimbolikus jelbeszéde

A fény melódiái

Finálé

A SZÓ MÁGIÁJA / A HERMETIKUS FILOZÓFIA ALAPFOGALMAI

Bevezetés

Az analógiák tana

Adam Kadmon

Akasa-krónika

Mája

Reinkarnáció

A nemiség

Karma

Dharma

Bardo

Nirvána

Manvantára

Pralaja

A külkhór

A Küszöb Őrzője

Misztika és mágia

Mandala

Mantra

Akarat

Morál

Szeretet

Bölcsesség

Tökéletesség – gyarlóság

Hagyomány

A gnózis

Esszénusok

Az ember

Az ember okkult anatómiája

Szellemvilág

Istenség – teremtés – megváltás

Dévajána

Kérdések csupasz magamhoz

Kozmikus öntudat

Átkelés a Csinvat hídon

Muzsika és terápia

Vízióversek

Bevezetés

Ezt a tanulmányt, amelynek különös kiterjedései közé benyitnak most, jó néhány évvel ezelőtt írtam. Csak közeli barátaim kaphatták meg tőlem elolvasásra akkor, a pszichológiának és a szabadabb szellemi témáknak kedvezőtlen körülmények miatt. Akikhez eljutott, komoly válságokat győztek le ütközéseket kerülő, önmagukkal és a világgal megértőbb viszonylatokat teremtő módszerem segítségével. Hasznát vették megoldhatatlannak tetsző gondjaik közt vergődve. Amolyan „ágy melletti” kézikönyv lett belőle. A mindennapi élet mágiája megoldást kínál, hogyan küzdjük le kedvetlenségünket, miképpen térjünk ki a fájdalmas konfliktusok elől, s mitől válhatunk a közösség sikeres, rokonszenves, népszerű, alkotó tagjává.

Eddigi olvasóim az évek során felkészültek e műfaj nyelvezetére, azokat viszont, akik ilyen fogalmakkal nem találkoztak még, bizonyos nehézségek elé állítják bölcseleti utalásai. Igyekszem ezért minden érdeklődő számára érthetővé tenni közléseimet, mert egyetlen célom segíteni.

Mindenekelőtt az általában félretett, megvetett vagy babonásan elutasított mágia fogalmának pontos definíciójával kezdeném. A mágia valójában erőt jelent. A képzelet önmagát megvalósító varázserejét. S ha a varázserőt is idegenszerűnek érzik, hivatkoznom kell a modern orvostudomány felismerésére, miszerint a legtöbb betegség – az organikus bajok is – pszichoszomatikus (idegi) eredetű, s többnyire valamely betegséget feltételező képzelgéssel, rettegéssel kezdődik. Ilyen például a rákfóbia, a fulladástól való kóros félelem, a tériszony, de nyilvánvalóan feszültségbetegség többek között a strúma, a cukorbaj, a colitis, némely szívzavarok, a gyomorfekély, a vérnyomás-ingadozás, a kinyomozhatatlan eredetű allergiák; sorolhatnám a végtelenségig. Csaknem valamennyit a felelősségtől, mellőzöttségtől, csalódásoktól s egyéb pszichés sérülésektől „betegségbe menekülő” tudattalan védekezés váltja ki. S minden ilyen folyamat teremtő képzeletünkből burjánzik elő. Mert a képzelet nagy varázsló. És öntudatlanságában fekete mágus. Érzelmeink, gondolataink sugárnyomásával addig irritálja valamely szervünket, idegrendszerünket, anyagcserénket, szívünket, bőrünket, mirigyeinket, amíg azok először tüneteket mutatnak, majd valóban engedelmeskednek a veszedelmes szuggesztiónak. Iszonyaink zárótüzébe került szerveink, egész fizikumunk valódi szindrómát – betegségművet – produkál.

Nemcsak mint író, hanem mint pszichológus-karakterológus is megkíséreltem e könyv segítségével – tapasztalataim, statisztikáim szerint sikeresen – elhatolni a látható dolgok láthatatlan gyökeréig, az okozatok okáig. Módszerem célja az öngyötrő, rémképekké alvadó ártalmakból kitermelni a vakcinát, az ellenanyagot. A kórokozó képzetek gyógyító ellenképzeteit. Hippokratész szerint: ahol a méreg, ott a gyógyszer is.

A szándék, hogy ne fertőzzük magunkat jövőtől, jelentől, embertársainktól, helytállásoktól való félelemmel, sérüléseket kiváltó, helytelen magatartással, különösen a mi, feszültségekkel terhes világunkban, gondolom, becsületes, humánus törekvés. És az is, hogy nem csupán szavakat ajánlok fel az olvasónak, hanem olyan „gyógyszereket”, amelyek gyógyító hatását önmagamon is kipróbáltam.

Természetesen nem én találtam fel a romboló, sőt halálos képzetek és testi megbetegedések, önsorsszorító folyamatok közötti összefüggéseket. Carl Ludwig Sleich orvosprofesszor már az első világháború idején foglalkozott a „hisztériások” képzetei által teremtett meglepő jelenségek gyógyításával. Az úgynevezett hisztériát a tudat ellenőrzése, irányítása nélkül működő, egyfajta teremtő zsenialitásnak tartotta, s ennek számtalan bizonyítékát tapasztalta a vérző stigmáktól az álterhességen át egy halálraítélt esetéig. Ezt az embert vízzel teli kádba ültették hátrakötött kézzel. Csuklóit felületesen megkarcolták, s a vizet fokozatosan sötétvörösre színezték. A „páciens” egy idő múlva meghalt a kád vízben, mert azt képzelte, hogy elvérzett. Az önpusztító képzetek csaknem valamennyi emberben működnek anélkül, hogy nevet adnának neki. Az önbizalomhiány, az öregségtől, haláltól való félelem, amely ott tolong minden halandó tudat küszöbén, egytől egyig a lélek kórokozó fekélyei. Ez sajnos nem tagadható valóság. Számtalan megnyilatkozási formájában látható, utolérhető, bár az emberek elhárítják maguktól, próbálnak nem beszélni róla, önmaguk előtt is ködösítik. Állapotuk azonban egyre aggasztóbbá válik, s nagyon kevés orvos tud valóban tenni ellene, mélyre hatolva a rejtett gócokig, inkább különféleképpen adagolt, sokszor veszélyes mellékhatásokat kiváltó, a tüneteket átmenetileg csillapító kemikáliák segítségével próbálja betegét megszabadítani az egész érthetetlen betegségkomplexustól. Az pedig természetesen újra meg újra kiújul, mert a csupán testi tüneteket kezelő módszerek lényegükben hatástalanok. Igaz viszont, s ezt már évezredekkel ezelőtt is tudták – Hippokratész, Platón, Paracelsus és még előttük az ősi hagyomány, az egyiptomi filozófia, az antik és középkori bölcselők –, hogy a betegségnek igazi nevet kell adni. A félelem alapjában mindig halálfélelem. A fény eltünteti a sötétséget. A rémület bennünk működő vetítőszerkezet, s a szörnyek, amelyeket látunk, valójában saját teremtményeink. A test a lélek médiuma, a lélek jelbeszédének tüneti közvetítő eszköze.

Sleich professzor nagyszerűen megvilágította a psziché és fizikai médiumának szerepét. Összhangjuk jelenti életünk egyensúlyát; ellentétük lelkivilágunk felbomlását, katasztrófáját. Legyen bár valaki mégoly biztonsággal előreszáguldó lángelme, bírja bár a legvonzóbb műveltséget, ez csak zengő érc marad, ha az együtt érző idegrendszer a maga stabilitásával nem nyújt számára biztonságot. A kabbalista hagyomány így fejezi ki ezt: „a benső harmóniához szükséges, hogy az ember a szívével is gondolkozzék, és az agyával is érezzen”. E mondatot Várkonyi Nándor Az elveszett paradicsom című művéből idéztem részben, de hozzátettem az ősi tarot-tarokk játékszabályának befejező mondatát. Nem sokan sejtik e látszólag értelmetlen fogalomcsere villámfényű zsenialitását. Gondoljunk azonban arra, hogy egy nagy lexikális tudású polihisztor is lehet erkölcsileg gátlástalan, könyörtelen egoista, mert morálisan éretlen, s a természettel kontaktusban élő, egyszerű emberben is születhetnek tiszta, örök bölcsességek.

Ezek után nyugodtan le merem írni mondanivalóm lényegét, amelyet a modern természettudomány is igazol: saját félelmeink, gondolataink, rossz képzeteink betegei vagyunk, lélektanilag tehát önnön „fekete mágiánk” áldozatai. Neurózisaink nem a testünkben, hanem a pszichénkben kezdődnek. S csakis e gyökerekhez hatolva lehet megpróbálni segíteni azokon a kórképző gócokon, amelyek fizikai szervezetünk bántalmait okozzák. A gyógyuláshoz azonban mindig kettő kell! Egy, aki a látható reflexeken túl a láthatatlan okáig hatolva próbál segíteni minden esetben páciense egyedi karaktere szerint, egyéni módszerekkel; és a beteg, aki valóban gyógyulni akar. Nem ragaszkodik alibiképpen maga teremtette poklához. Elfogadja pszichikai elixírje valódi neveit, saját kórságából kivont gyógyszerét. Bizonyíték erre, hogy ugyanabban a betegségben szenvedő két ember közül az egyik az orvosnak, pszichológusnak hisz, tud, küzd, s ezért kilábal a bajából, teljesen meggyógyul. A másik viszont, aki feladta magát, nem tudja, nem akarja megragadni a felé hajított mentőkötelet, s belepusztul ugyanabba a kórba. Élni senki más helyett nem lehet. A másik tályogát sem operáltathatja ki valaki a saját testéből. Az orvos hiába ír kitűnő recepteket és ajánl bevált gyógymódokat, ha páciense nem él velük. A lélek betegségeinek számtalan rejtett oka, fedőneve van. Legtöbbször pótcselekvésként hoznak létre ijesztő tüneteket, amelyek organikus bántalmakhoz, s végül halálhoz vezetnek. A rejtett okok között gyakori a szeretetéhség, a feltűnési vágy, a bosszú, a zsarolás, a sérelmekért szerzett elégtétel, a helytállás előli menekülés, a felelősségtől való infantilis visszariadás és még sok egyéb más. A mélypszichológia nehéz területéhez tartozik az is, ha valaki féltékenység szította dühből, magányáért másokat okoló büntetésből öngyilkossági kísérletet követ el, remélvén, hogy a segítség idejében érkezik, végül azonban elszámítja magát, és belehal a látványos zsarolásba.

Ilyenformán tehát, ha öntudatlan fekete mágusként állandóan fertőzni, mérgezni, pusztítani tudjuk önmagunkat iszonyokkal, traumákkal, fóbiákkal, egzaltált képzelgésekkel, elvakult indulatokkal, miért ne lehetnénk végre fehér mágusok is, tudatosan, a fekete képzetek helyett az önbizalom, remény, megismerés sugárzásával, „varázsigéivel” űzve el agyunkból az árnyakat rémképpé formáló rettegést, ádáz, ártalmas ösztönzések hatalmát? Nincs szükségünk e mérgező salakra! Változtatnunk kell egészségtelen magatartásunkon!

A mindennapi élet mágiája modern magatartástan.

Eddig még senki sem bánta meg, ha kipróbálta ajánlott módszerét.

A sorsalakítás pszichológiája

Az emberi lét a múlt és jövő két pontja között játszódik le. Mindannyian a rejtélyes múltból az ismeretlen jövő felé tartunk. Kevesen tudják, illetve csak egészen kivételes szellemek tudatosítják, honnan jöttünk és hová tartunk. Az ember általában a születés és a halál két sorompója közé beszorítva küzd titokzatos ösztönzései megvalósításáért. Úgy érzi, e rövid időszakba kell bezsúfolni reményeit, ambícióit, szerelmi vágyait. Csak e villanásnyi létpillanat áll rendelkezésére homályos célja elérésére, amelynek a „boldogság” fedőnevet adja.

Bár e magatartás lényegében helytelen, mivel éppen a sóvárgott célhoz nem visz soha közelebb, mégis rejt valami transzcendens magot, amely a lélek tudattalan emlékezetében gyökerezik. Ez a mag az éppen folyamatban lévő inkarnáció fontosságának sejtelme.

A sorsalakítás, a sors fölötti uralom megszerzése állandó harc a determinációval, vagyis a szellem harca az anyaggal és a démonokkal. Az anyag rajtunk súlyosodik, a démonok bennünk tombolnak. A determináció kizárólag olyan mértékben és olyan módon érvényesül sorsunkban, ahogyan belső magatartásunk idézi és jellemünk aláveti magát neki.

Az alakulásban lévő sors nem a múltban vagy jövőben, hanem a jelenben izzik. E ponton zajlanak a különféle döntő folyamatok. Ebben a mozzanatban megy végbe a múlt feldolgozása és a jövő kialakítása. Tehát mindig, mindenkor a jelen az élet, az aktívan cselekvő, küzdő, felismerő jelenvalóság az egyetlen esélyünk önmagunk felszabadítására.

A létforma, amelyben élünk, a legközelebbi, megoldásra váró feladatunk. A félelem legyőzése nélkül sohasem lehetünk sorsunk uraivá. Elnehezült erőink megtisztítása nélkül nem szárnyalhatunk éteribb síkokra, ahol az élet feltételei sokkal kevésbé fájdalmasak. Vakságunk megszüntetése nélkül nem láthatjuk meg a lét titkait.

A mindennapi élet mágiájának ismertetése olyan eszközökhöz kívánja segíteni az érdeklődőket, amelyekkel kibogozhatják a kínos, megoldhatatlannak látszó, apró szövődményeket, amelyek a hétköznapok kicsinyességeihez, sikertelenségeihez és bosszúságaihoz láncolják őket. Ezek a kötelékek az égre tekintő képzelet számára Gulliver láncainak tűnnek, amelyekkel a liliputiak kötözték a földhöz. Ha azonban rángatni kezdi őket, kiderül, hogy a húsába vágnak, képtelen kiszabadulni közülük, csaknem teljesen megbénítják. Ha sikeresen kioldja őket, sorsának bonyodalmai, szakadékai fölé lendül, s úrrá lesz ott, ahol eddig leigázott rab volt.

Hangsúlyoznunk kell, hogy egy pillanatig sincs szó pusztán elméleti felismerésekről – épp csak azokról is. Az elmélet nélkülözhetetlen tervként szerepel e munkában, amely egyedül a megvalósítás által realizálódik. A megvalósítás annyit jelent, hogy e módszereket beleszőjük minden percünkbe, leghétköznapibb elfoglaltságainkba, az emberekkel és önmagunkkal való viszonylatunkba. Gondolat- és érzésvilágunkban éppúgy alkalmazzuk őket, mint cselekvéseinkben.

Az élet két áramlata

Öntudata minden embernek van, de legtöbbször hamis célokra pazarolja. Értékét lerontja az önimádat, a személyes fontoskodás és az a hiábavaló kívánság, hogy sorsába a körülmények szerencsés összetalálkozása hozzon hirtelen javulást. Pedig sem a hatalom, sem a jólét, de még a tudás, megértés, bölcsesség sem önkéntes adománya az életnek. Nincs olyan külső vagy belső eredmény, amelyet ne előztek volna meg nagy erőfeszítések. A „sikeres” ember sikerének feltétele képességeiben, magatartásában, erre való törekvésének tisztaságában van. A „népszerű” ember ösztönösen, de pontosan eleget tesz mindazoknak a kívánalmaknak, amelyek az ilyenfajta érvényesüléshez szükségesek. Ugyanígy a benső dicsőséget sóvárgó ember is úgy csoportosítja erőit, hogy ezen a területen hozza létre győzelmeit. Persze ez a becsvágy a legmagasabb rendű, de célja a legnehezebben elérhető. Magában foglalja a világ által elénk állított feladatok sikeres megoldását, a nagy egyensúly kialakítását, amely minden irányban semleges anélkül, hogy terméketlenül passzív lenne. De erről később.

Két áramlat vezet keresztül az életen: az egyik negatív, passzív és sikertelen; a másik pozitív, aktív és sikeres. Amikor sikerről és sikertelenségről beszélünk, nem csupán a külső érvényesülést vagy kudarcot értjük rajta, hanem azt az eredményes vagy eredménytelen magatartást, amellyel ideáljaink elérésére törekszünk. A megalkuvók, a bátortalan, pillanatkoncukat féltő szolgalelkek a negatív életáramban sodródnak. A sorsteremtő, sorsukon uralkodó, mágikus egyéniségek a pozitív áram erőiből merítenek.

Mágiáról beszélünk. A tétel, hogy „a csillagok nem kényszerítenek, csak hajlamossá tesznek”, s a rejtélyes utalás, miszerint „a bölcs uralkodik csillagain” egyedül a mágia fényében nyer valódi értelmet. Mert a determináció ott végződik, ahol a mágia kezdődik. A determináció a létrejött okozatok világára vonatkozik. A mágia a láthatatlan okokat befolyásolja, az okok természetét változtatja meg, amelyekből az okozatok erednek. A mágia képes rá, hogy az ember ne csak nemzőerejével, hanem intellektusával is teremtsen. Életet hívjon létre az ideák világából, életet formáljon, amely megjelenik, fizikai realitássá lesz, sőt döntően átalakítja sorsunkat. Ugyanez a képesség, aszerint, hogy milyen irányba vetítik, köt és old. Önmagát a jelenségekbe szövi, vagy visszavonja belőlük.

Zsarnoki csillagujjak csak addig parancsolnak sarokba bennünket ijedt, dadogó statisztaként, míg elhisszük, hogy az életnek van mellékszereplője. Míg elhisszük, hogy van olyan helyzet, olyan fizikai gátlás vagy terhelés, amely megakadályozhat bennünket életünk nagy művének létrehozásában, feltéve, hogy létre akarjuk hozni e művet. Mert valamilyen formában mindenki produkálhat. Mindenki világító, melegítő, életmentő és életmegújító központjává lehet egy erőkörnek, amelyből merítenek, s amelynek fényét a visszaverődés törvényénél fogva megsokszorozzák. Aki fényt áraszt, az átfűti maga körül az atmoszférát, s ebben a hőben saját fénye is váratlan, csodálatos inspirációktól izzik fel.

Az emberek túlnyomó többsége nem más, mint talajban gyökerező fa. Eltűri, hogy a klíma, a környezet, a munkahely bélyeget üssön rá. Nemcsak bőre, szeme, haja színe, de egész gondolkodásmódja és életrendje e befolyás alatt áll, minden rezdülésével függ tőle és ki van szolgáltatva neki. Kétségtelen, hogy ilyenfajta hatások alól senki sem vonhatja ki magát teljesen. Az ember mégis föléjük emelkedhet.

A fa nem változtathatja meg környezetét. Ott kell maradnia, ahová gyökere beágyazta. Az ember, ha környezete nyomasztó, terméketlen, fejlődésgátló, kiléphet belőle. Megváltoztathatja. Ehhez azonban pontosan ismernie kell a sorsán, egyéniségén uralkodó törvényeket.

Ha elménk megtalálta ideálunkat, az életcéllá lett ideál mágneses pólusként vonz bennünket magához. Megrövidített térben, összevont időben mozgunk feléje, mert a vele való kontaktus felszívja, magára vonja képzeletünk mágikus energiáit. Ez annyit jelent, hogy az erők, amelyeket gátak építésére használhatunk, lassanként kivonódnak onnan, és más mederbe ömlenek. Ezzel az átcsoportosítással úgy elernyednek a feszesen álló tilalomfák és megelevenedett rémképek, mint a ballonok, amelyekből elillan a levegő.

A következőkben részletesen ismertetjük azokat a törvényszerűségeket, amelyeknek az alkalmazásával az élet bármely területén eredményt érhetünk el. Akik e törvényszerűségek alkalmazására belső okok, legyőzhetetlen pszichikai terhelések miatt látszólag nem képesek, azok részére is gyakorlati tanácsokat adunk, miképpen küzdhetik le fejlődésgátló gyöngeségeiket.

Szepes Mária (1908–2007) a magyar spirituális irodalom kiemelkedő alakja, író, költő, műfordító és okkultista. Legismertebb műve, A Vörös Oroszlán (1946), mára kultikus státuszt ért el, és a tudatfejlődés, reinkarnáció és halhatatlanság témáit járja körül. Műveiben ötvözte a mélypszichológiai tudást, a filozófiai mélységet és a misztikus hagyományokat, ezáltal olyan különleges életművet hozott létre, amely a mai napig inspirálja az olvasókat. Számtalan műfajban dolgozott élete során. Mese, regény, tudományos- fantasztikus regény, pszichológiai-karakterológiai tanulmány kötetek, önéletrajzi regény, ezoterikus tananyagok, versek, novellák, cikkek, filmforgatókönyvek, színművek, valamint meditációk, misztériumjátékok alkotója, dramaturgja, mely műfajokban mind otthonosan és felszabadultan mozgott, hatalmas tudásbázissal a háttérben. Írásaiban gyakran alkalmazott szimbolikus nyelvezetet, hogy az olvasót mélyebb önismeretre és transzcendens tapasztalatokra ösztönözze.

Pályafutása során számos követőt és tisztelőt szerzett nemcsak Magyarországon, hanem külföldön is. Szepes Mária munkássága a mai napig élő és aktuális, művei a spirituális keresők alapolvasmányai közé tartoznak. Életműve több mint 80 önálló kötetet ölel fel, munkássága nemzetközileg is elismert: művei angol, német, szerb, szlovák, portugál, spanyol, olasz és román nyelven is megjelentek.

Ahogy ő maga fogalmazott: „A lélek örök vándor, aki minden tapasztalattal egyre közelebb jut valódi önmagához.” Szepes Mária életműve ma is élő inspiráció mindazok számára, akik a szellemi út keresői.

Szellemi munkásságának, emlékének ápolásával a Szepes Mária Alapítványt bízta meg.

SZEPES MÁRIA ALAPÍTVÁNY –

Egy örökség, amely tovább él

A Szepes Mária Alapítvány 1996 óta jegyzett nonprofit szervezet, valódi kibontakozását azonban 2007-ben kezdte meg – teljesítve ezzel az írónő akaratát. A tudás lángját közvetlen tanítványaira bízta.

Küldetésünk nem kevesebb, mint az örökség életben tartása, méltó gondozása.

Az Alapítvány fő tevékenységei:

szellemi hagyaték ápolása, kéziratok, hangfelvételek, fotódokumentumok digitális archiválása, irodalmi és kulturális közvetítés, ismeretterjesztés, képességfejlesztő programok gyerekeknek és felnőtteknek egyaránt, az ökológiai tudatosság és az egészségtudatos életmód terjesztése.

Munkánkat támogatja többek között: Szintézis Szabadegyetem, Petőfi Irodalmi Múzeum, Csillagpor Olvasókör és hivatásuk iránt elkötelezett, kiváló munkatársak.

Köszönjük, hogy velünk együtt őrzi ezt az örökséget!

Kérjük, adományával vagy adója 1%-ával támogassa munkánkat.

Székhely: 1026 Budapest, Júlia utca 13.

www.szepesmariaalapitvany.hu

info@szepesmariaalapitvany.hu

facebook.com/szepesmaria

Adószám: 18126934-1-41

Számlaszám (K&H Bank): 10403181-00015795-00000003

SZEPES MÁRIA
további könyvei

Szepes Mária korszakos jelentőségű regénye, A Vörös Oroszlán egy különleges utazásra hívja olvasóit, a halhatatlanság keresésével a tudat határain túlra. Az elbeszélés az alkímia, a reinkarnáció és a belső átalakulás mélységeit tárja fel, miközben az olvasót is önismeretre és gondolkodásra készteti. Kétségtelen, hogy az alkímiáról, reinkarnációról és halhatatlanságról írt, nagy történelmi felkészültséggel megalkotott regény szinte egyedülálló a transzcendens irodalomban.

Szepes Mária Varázstükör című ezoterikus regényét A Vörös Oroszlán után írta. Lebilincselő, fordulatos regény, amely a látható és láthatatlan világ határán kalauzolja az olvasót. A Varázstükör a misztikumról, az emberi döntések súlyáról és a tudás hatalmáról szól. Mély, fordulatos történet, amely egyszerre beszél a történelemről, a lélekről és a láthatatlan erőkről, amelyek mindannyiunk életét formálják.

Szepes Mária ezúttal is a spirituális fejlődés ösvényére vezeti olvasóit, ahol a külső történések mögött egy mélyebb, transzcendens rend sejlik fel. A Raguel hét tanítványa különös, szimbólumokkal átszőtt története egyszerre misztikus regény, erkölcsi példázat és beavatási út. Ez a könyv nemcsak olvasmány, hanem tükör is: aki belemerül, talán önmagára ismer valamelyik tanítvány történetében. Raguel könyve A Vörös Oroszlán és a Varázstükör ezoterikus regények egyenes folytatása, mondhatjuk reinkarnációja.