© KOVÁCSNÉ MAGYARI HAJNALKA, 2025

© JAFFA KIADÓ, 2025

MINDEN JOG FENNTARTVA!

BORÍTÓTERV: TILLAI TAMÁS

FELELŐS SZERKESZTŐ: HESSKY ESZTER

FELELŐS KIADÓ: RADOS RICHÁRD

JAFFA KIADÓ • WWW.JAFFA.HU

ISBN 978-963-687-298-4

AZ ELEKTRONIKUS VERZIÓT KÉSZÍTETTE AZ EKÖNYV MAGYARORSZÁG KFT. WWW.EKONYV.HU

A JAFFA KIADÓ KÖNYVEINEK TELJES VÁLASZTÉKA MEGVÁSÁROLHATÓ KÖNYVESBOLTUNKBAN:

1114 BUDAPEST, VÁSÁRHELYI PÁL U. 10.

Reginek,

Pilinek,

Bözsinek.

TARTALOM

Bevezetés

I. Sorozatgyilkosok

1. Definíció

2. A sorozatgyilkosok jellemzői

3. Genetika, traumatizálódás, szocializáció

4. A sorozatgyilkosok típusai

II. Sorozatgyilkos nők

1. Fekete özvegy

2. A halál angyala

3. A bosszúálló

4. A nyereségvágyból gyilkoló

5. A csoportos elkövetők

6. A szexuális ragadozó

Jegyzetek

BEVEZETÉS

Ha sorozatgyilkosokról hallunk, általában rossz arcú, agresszív kisugárzású, erős fizikumú férfitípusok jelennek meg a szemünk előtt, akik előre megfontolt szándékkal vagy hirtelen felindulásból, de mindenképp különös kegyetlenséggel végeznek rendszerint női áldozataikkal. Ezt a sztereotípiát a híradók és a szenzációhajhász kriminológiai hírek még jobban felerősítik, a népszerű thrillerekről és krimisorozatokról már nem is beszélve. Pedig a sorozatgyilkosok összetétele genderszempontból ennél sokkal árnyaltabb.

Mert bizony nemcsak a férfiak, de a nők között is találunk sorozatgyilkosokat. Nem is akármilyeneket. És hogy miért láthatatlanok? Talán mert sokuk soha nem bukik le. Hogy miért? Mert mások a módszereik. Míg a férfi sorozatgyilkosok drasztikus eljárásmódot alkalmaznak, addig a nők sokkal kifinomultabb módszerekkel dolgoznak, és áldozataik halálát sokszor balesetnek vagy természetes halálnak véli a külvilág.

Könyvemben olyan női sorozatgyilkosok eseteit tárom fel, akiket nőtörténeti szempontból érdekesnek tartok. Nem mindennapi nők ők. Vannak közöttük, akik pszichés problémákkal küzdöttek, és fel sem fogták bűneik súlyosságát. Mások szocializációjuk során traumatizálódtak, s torzult személyiségük egyfajta elégtételként kezelte borzasztó tetteiket, mintegy igazságszolgáltatásként elkönyvelve őket. Megint mások pedig így próbálták megteremteni maguknak azt a fajta független egzisztenciát, ami egy patriarchális berendezkedésű társadalomban az emancipáció egyfajta alternatíváját képviselte.

Ezeket a történeteket nem a kriminalisztika aspektusából szemlélem, hiszen szakmai végzettségem erre nem jogosít fel. Interdiszciplináris nőtörténeti kutatásaimra támaszkodva azonban úgy gondolom, kriminológiai megközelítésből is releváns képet adhatok olvasóimnak arról a „fejlődéstörténetről”, amely megmutatja, hogy ezek a nők hogyan váltak sorozatgyilkossá. Ezen túlmenően megvizsgálom az adott korszakok társadalmi struktúráiból kialakult velük kapcsolatos társadalmi mentalitást. Hogyan gondolkodott róluk a közösség, amelyben éltek? Miért vállalták a kollektív hallgatást? Milyen társadalmi státusszal rendelkeztek ezek a nők? Stigmatizált vagy köztiszteletben álló személyként éltek-e lebukásukig? És ők maguk hogyan definiálták sajátos „karrierjüket”?

Kutatásomban a rendelkezésemre álló szakirodalom mellett levéltári és sajtóforrásokra támaszkodtam, és számos esetben helyszíni nyomozást végeztem, természetesen nőtörténeti megközelítésből. A magyar szereplők esetében felkerestem az illetők hajdani lakóhelyeit, a helyi temetőket, és megpróbáltam kapcsolatba lépni olyan leszármazottakkal, akiknek a szülei, nagyszülei ismerhették az általam vizsgált személyt.

Nem célom főszereplőimet súlyos tetteik terhe alól felmenteni, de motivációik és sajátos „karrierjük”, úgy gondolom, szervesen összefügg azoknak a társadalmi struktúráknak a sajátosságaival, amelyben éltek, és amelyeket nőtörténeti szempontból is megvizsgálunk.

Kik voltak ők? Született gonosztevők, vagy társadalmi perifériára sodródott megélhetési bűnözők? Írástudatlan, létminimum alatt élő, szerencsétlen sorsú asszonyok, vagy tanult, iskolázott, jó családba született úrilányok? Milyen módszerekkel dolgoztak? És mi volt a motivációjuk? Hatalom? Pénz? Bosszú? Vagy csak anyagi függetlenségük megteremtése egy olyan világban, ahol egy egyedülálló nőnek nem sok lehetősége volt?

Kezdjünk hát bele ezekbe a borzongató, ám tényeken és hiteles forrásokon alapuló történetekbe!

I.
SOROZATGYILKOSOK

Mielőtt belemerülnénk a női sorozatgyilkosok rejtelmes világába és sötét bűntényeibe, úgy gondolom, érdemes a témán belül egy-két kriminológiai szakkifejezéssel és definícióval megismerkednünk. Kit nevezünk sorozatgyilkosnak, mik a jellemzőik, miben különböznek a női sorozatgyilkosok férfi „kollégáiktól” motivációikat, módszereiket és viselkedésüket illetően? Mivel könyvem nőtörténeti szempontból vizsgálja a történeteket, ez a bevezető rész inkább egyfajta kriminológiai kalauzként szolgál, ami csak a legfontosabb alapfogalmak tisztázását célozza meg a teljesség igénye nélkül.

Vágjunk hát bele, és járjuk körbe a sorozatgyilkosokkal kapcsolatos definíciókat és a hozzájuk kapcsolódó kriminálantropológiai megfigyeléseket.

1. DEFINÍCIÓ

A sorozatgyilkosok legegyszerűbb definíciója a következő: sorozatgyilkosnak nevezzük azt az egyént, aki különböző időben, kettőnél több emberölést követett el. Az egyszeri elkövetőt ugyanis a kriminológiában gyilkosnak, a kétszeri elkövetőt visszaeső gyilkosnak nevezik. Aki viszont bizonyítottan legalább háromszor ölt embert, az már „kiérdemli” a sorozatgyilkos címkét. Egyes teóriák szerint, ha az első gyilkosságuk elkövetése után minden bűnöst elkapnának, nem léteznének sorozatgyilkosok. Mivel azonban sok halálesetről csak több év elteltével derül ki, hogy igazából bűntett volt, a sorozatgyilkosok – bármennyire drámaian hangzik is – köztünk élnek.

A tettek elkövetésének különböző időpontjai azért fontosak, mert ez különbözteti meg a sorozatgyilkost a tömeggyilkostól, aki több ember megölését ugyanazon időben követi el. A gyilkosságok között megfigyelhető egy nyugalmi időszak is, amelyet a kriminológiában érzelmi lehűlésnek neveznek. Ez a periódus tarthat napokig, hetekig, hónapokig, de akár évekig is, az egyén személyiségétől és habitusától függően.

A sorozatgyilkos fogalma meglehetősen új keletű. Bár sorozatgyilkosok valószínűleg mindig is léteztek, a velük kapcsolatos diskurzusok csak az 1800-as évek végén, a híres-hírhedt Hasfelmetsző Jack esete[1] kapcsán indultak el. Ez az időpont egyébként egybeesik azzal a professzionalizációs hullámmal, amely a különböző hivatások esetében volt jellemző. Valószínűleg ekkortájt professzionalizálódott a nyomozói hivatás is, és differenciálódott a rendőrségen belül a többi szakágtól. Mindenesetre ekkortól, vagyis a 19. század végétől kezdte a különböző emberölési eseteket a rendőrség összefüggésbe hozni egymással, és mozaikszerűen összerakni őket. A nyomozói puzzle során pedig egyre többször derült fény arra, hogy bizonyos – főleg szexuális motivációjú – gyilkosságok mögött ugyanaz az elkövető áll.

A sorozatgyilkosokkal foglalkozó első tudományos könyv szerzője dr. Richard von Krafft-Ebing[2] német–osztrák pszichiáter és igazságügyi orvosszakértő volt, aki munkássága során az erőszakos szexuális cselekményeket elkövetők viselkedését és azok bűncselekményeit tanulmányozta. Az 1886-ban kiadott Szexuális pszichopaták című könyvében[3] több mint 200 esettanulmányon keresztül mutatta be a szexuális devianciák generálta megváltozott viselkedési mintázatokat, különösen kitérve a homoszexuálisok örökletes neurobiológiai differenciálódásaira, szorgalmazva azok dekriminalizálását. Előterjesztésének indoklása az volt, hogy a homoszexualitás nem feltétlenül jár együtt agresszivitással, és a szexuális devianciákat produkáló személy nem minden esetben homoszexuális. Azok azonban, akik szexuális orientáltságtól függetlenül szexuális devianciákkal rendelkeznek (pl. izgalomba jönnek a partner fojtogatásától, annak kínzásától, vagy a vér látványától), jóval nagyobb arányban válnak szexuális bűnözőkké.[4] Mivel dr. Richard von Krafft-Ebing tudományos felfedezése meghaladta korszakának mentalitását, teóriájának visszhangja nem érte el az ingerküszöböt. A sorozatgyilkos-jelenség és főleg annak konkrét definiálása pedig ettől függetlenül még mindig váratott magára.

A „sorozatgyilkos” kifejezést először 1950-ben egy bizonyos Rupert Hughes író[5] használta a The Complete Detective[6] című nagy sikerű könyvében. Az izgalmas regény egy kitalált szereplő, Ray Schindler nyomozó izgalmakkal teli kalandjait tárja az olvasó elé, egy kicsit Sherlock Holmes eseteire[7] emlékeztetve. Hughes regényhőse volt az, aki először nevezte nevén a sorozatgyilkosokat, igaz, nem kriminológiai szövegben, hanem az irodalmi műfaj keretein belül. A találó megnevezés csak 1976-ban vált kriminalisztikai és kriminológiai szakkifejezéssé, amikor Robert Ressler, az FBI különleges ügynöke az FBI Magatartás-tudományi Egységével konzultálva javasolta a kifejezés használatát bevezetni.[8]

Bár a sorozatgyilkos megnevezés mind a kriminalisztika, mind a kriminológiai területén szakkifejezéssé vált, a pontosítások következtében definíciója időről időre változott. A legelfogadottabb, mai napig aktuális definíció végül az 1992-ben megfogalmazott alábbi verzió:

„Sorozatgyilkosnak azt tekintjük, aki legalább három egymástól elkülönülő alkalommal, legalább három különböző helyszínen, három vagy több ember sérelmére követ el gyilkosságot úgy, hogy közben eltelik annyi idő, amennyi az elkövető érzelmi lenyugvásához szükséges. Ez az időszak egyénenként rendkívül eltérő, jelenthet napokat, heteket, hónapokat, de akár éveket is.”[9]

Az évek során ezt a definíciót a szakemberek több apró kiegészítéssel is pontosították, ezek azonban olyan aprólékos szakmai finomítások, amelyek főleg a kriminalisztika szakterületén relevánsak, a mi nézőpontunkból nem lényegesek.

Most pedig nézzük át, milyennek képzeljük mi, laikusok a sorozatgyilkosokat, és milyen jellemzőik vannak a kriminológiai antropológia szerint. Egyáltalán, létezik tipikus sorozatgyilkos alkat?

2. A SOROZATGYILKOSOK JELLEMZŐI

Az emberek különböző elméleteket gyártanak arról, hogy milyenek lehetnek a sorozatgyilkosok, miről lehet felismerni őket. Legtöbben azt hiszik, hogy a sorozatgyilkosok rendkívül magas IQ-val rendelkeznek, elbűvölően vonzók, és ellenállhatatlanul megnyerő a viselkedésük. Mások magányosnak és zárkózottnak képzelik őket, akik képtelenek társas kapcsolatok kialakítására. Vannak, akik aluliskolázott, képzetlen embereknek hiszik a sorozatgyilkosokat, akiket tudattalan, primitív énjük irányít, és csak a rövid távú kielégülést hajszolják. Megint mások pedig egyszerűen csak „lepszichopatázzák” őket. Az igazság az, hogy nincs egyetlen meghatározó klisé, amely leírná a sorozatgyilkosok profilját, éppen ezért felismerhetetlenek.

Felismerésük továbbá azért is nehéz, mert jellemzően kettős életet élnek. A társadalomban betöltött hivatalos státuszuk nagyon sokszor valamilyen tiszteletet kiérdemlő, humanitárius pozíció, amellyel elképzelhető, hogy saját maguk sötét énjét kívánják kordában tartani, illetve szörnyű tetteiket kompenzálni. Mások annyira szürkék és jelentéktelenek, hogy eszünkbe sem jut őket bármiféle bűncselekménnyel összefüggésbe hozni. Egy biztos csupán: mégpedig az, hogy a környezetünkben bárki lehet sorozatgyilkos, a macskás szomszéd nénitől kezdve a mosolygós bolti pénztárosig.

A sorozatgyilkosok „lepszichopatázásához” visszatérve érdemes kitérnünk arra, hogy a pszichopata és szociopata szakkifejezéseket eredetileg a pszichiátria területén alkalmazták, mégpedig azon személyiségi tünetegyüttesek definiálására, amikor valaki önző, érzéketlen, és minden empátia nélkül viseltetik embertársai iránt. Érzéketlen mások örömére, fájdalmára, impulzív habitusú, és szenvtelenül figyeli mások lelki, illetve fizikai állapotát. A pszichiátriai szaknyelvben ezek a kifejezések később módosultak, és napjainkban az antiszociális személyiségzavar szakkifejezést alkalmazzák ezekre az idejétmúlt, és manapság már csak a köznyelvben használt kifejezésekre.[10]

A pszichiátriai elméletek szerint a pszichopátia és a szociopátia az antiszociális személyiségzavar két altípusát képviseli. Első megközelítésre a „pszichopata” barátságos, elbűvölő, intelligens típusú ember, aki rendkívül jó kommunikációs készségekkel rendelkezik. Általában magas pozíciót tölt be, és manipulatív készségeinek köszönhetően céljait mindig elérő, sikeres embernek nevezhető. Ha azonban jobban megvizsgáljuk, akkor kiderül, hogy mindez csak a látszat, és emögött a maszk mögött egy teljesen más ember lakozik.[11] A szociopata a pszichopatától eltérően nem képes alkalmazkodni a környezetéhez, figyelmen kívül hagyja a társadalmi szabályokat, ingerlékeny, és viselkedése nem elbűvölő, inkább különc és megbotránkoztató.[12] További érdekes adalék, hogy míg a pszichopata genetikailag örökli a betegséget, addig a szociopata szocializációs sérelmei következtében válik azzá. Becslések szerint a férfiak körülbelül 3–7 százalékát, a nők 1-2 százalékát érinti az antiszociális személyiségzavar.[13]

Kriminálpszichológiai vizsgálatokból világosan kitűnik a „minden bogár rovar, de nem minden rovar bogár” esete, azaz: nem minden pszichopatából lesz sorozatgyilkos,[14] ám a legtöbb sorozatgyilkos rendelkezik a pszichopaták bizonyos tüneteivel, többek között azzal, hogy nem tartják értéknek az emberi életet, és érzéketlenek az áldozataik szenvedése iránt.[15]

3. GENETIKA, TRAUMATIZÁLÓDÁS, SZOCIALIZÁCIÓ

A sorozatgyilkosok fejlődéspszichológiájában megfigyelhető a gyermekkori traumatizálódás, aminek többféle oka lehet. Van, akinél a traumát a szülői – vagy árvaság esetén a nevelőszülőktől elszenvedett – fizikai és lelki bántalmazás vagy épp elhanyagolás váltja ki. Másoknál a gyermekkorban elszenvedett szexuális abúzus és megaláztatás okozza a feldolgozatlan traumát, megint másoknál egy esetleges domináns és agresszív anya. Egy biztos: a gyermekkorban elszenvedett kötődési sérelmek és különféle bántalmazások legtöbbször feldolgozatlan traumákat okoznak, és ez erősen torzíthatja az egyébként is képlékeny, még gyermeki személyiséget.

A gyermekkori szocializáció során elszenvedett traumákhoz hozzáadódhatnak bizonyos öröklött neurológiai problémák is, amelyekkel tünetmentesen lehet élni mindaddig, amíg valami extrém dolog a felszínre nem hozza őket. Ez az extrém kiváltó ok lehet egy újabb hatalmas trauma, de akár a hormonháztartás totális felborulása terhesség és szülés következtében. Könyvem több szereplőjénél is előfordult az a jelenség, hogy az addig kedves és elbűvölő fiatal nő terhessége idején vagy a szülés után változott meg és vált sorozatgyilkossá.

A genetikai terhelés és a gyermekkori szocializációs sérülések mellett a harmadik olyan jelenség, amely befolyásolhatja a bűnözői identitás kialakulását, az a körülmények véletlen láncolata. Nagyon sok esetben ugyanis kimutatható „az alkalom szüli a sorozatgyilkost” esete. Több szereplőnknél megfigyelhető, hogy sorozatgyilkossá válásában közrejátszottak a munkahelyi tapasztalatok és az azok által kínált lehetőségek. Gondoljunk csak Jane Toppanre, aki kórházi dolgozóként fért hozzá először a veszélyes gyógyszerekhez, és láthatta azoknak a halált előidéző hatását, vagy akár Belle Gunnessre, aki egy ideig hentesként dolgozott, és az ott szerzett húsdaraboló-tapasztalatait használta a későbbiekben áldozatai eltüntetésére.

4. A SOROZATGYILKOSOK TÍPUSAI

A sorozatgyilkosokat általában két kategória alapján tipizáljuk: az elkövetés körülményei és a hátrahagyott helyszín, illetve a motivációik alapján.[16]

Az első kategóriában két fő típust szükséges megkülönböztetnünk: a szervezett és a szervezetlen típusú elkövetőt.[17]

A szervezett típusú sorozatgyilkos magas intelligenciával rendelkezik, áldozatait különleges figyelemmel válogatja ki, általában egy áldozattípusra specializálódik, és előre kiterveli tetteit. Többnyire megnyerő modorú, szimpatikus ember benyomását kelti, aki könnyen tud kapcsolatot teremteni, és megkedvelteti magát az áldozataival. Rendszerint családdal és széles körű baráti társasággal rendelkezik. Bűncselekményeit képes végig az irányítása alatt tartani, emberölései után pedig a holttesteket gondosan eltünteti. A róla szóló hírek csak erősítik narcisztikus énjét: rendkívül büszke ravaszságára és megtévesztési manővereire. Lebukásakor pedig hajlamos teljesen megtéveszteni még a vizsgálóbizottságot is.[18]

A szervezetlen típusú sorozatgyilkos ennek pont az ellentéte. Intelligenciaszintje az átlagosnál alacsonyabb, magányos, sokszor társadalmilag kirekesztett. Áldozatait véletlenszerűen választja ki, mint ahogy maga a bűnelkövetés is véletlenül történik. Nem tervez előre, és az áldozatai eltüntetésével sem foglalkozik. Lebukásakor sokszor zavart, és gyakran kiderül, hogy nincs tisztában a bűnei súlyosságával.[19]

Figyelembe véve a fentebb leírt pszichiátriai jellemzőket, sarkítva akár így is fogalmazhatnánk: a szervezett típusú sorozatgyilkos az antiszociális személyiségzavarral küzdők pszichopata altípusába tartozik, míg a szervezetlen típusú a szociopatákhoz. Hozzá kell azonban tennem, hogy ez a kijelentés csupán az én fejtegetésem, és nem szerepel semmiféle kriminológiai tanulmányban.

Motivációik alapján pedig az alábbi tipizálások a legelterjedtebbek:

•  Látomásos – akinek látomásában angyalok, démonok, az isten, a sátán vagy egy elhunyt szerette parancsolja, hogy öljön meg valakit vagy valamilyen típusú embereket. Áldozataival gyorsan végez, nem kínozza őket, emberöléseit elvégzendő feladatnak tekinti. Könyvemben ilyen látomásos sorozatgyilkos Leonarda Cianciulli, akit vallomása szerint álmában szólított meg az anyja, és szólította fel őt a gyilkosságokra.

•  Küldetéstudatos – aki egy „nemes cél” érdekében a meglátása szerint bűnös, felesleges emberektől kíván megszabadulni (prostituáltak, fogyatékosok stb.). Nem gyilkosként, hanem hősként tekint magára, emberöléseit pedig küldetése beteljesítésének véli.

•  Élvhajhász – akinek bűncselekményei középpontjában a szexualitás áll.[20] Az élvhajhászokon belül két altípust különböztetünk meg: a kéjgyilkost és a szadistát. Az első motivációja a szexuális kielégülés, a bűntett közben vagy akár után is. A második típusnak azonban az áldozat megkínzása okoz szexuális élvezetet, és nem a vele történő aktus. Ez a típusú motiváció leginkább a férfi sorozatgyilkosokra jellemző, nőknél csak ritka esetekben, leginkább a klasszikustól eltérő nemi identitással rendelkező egyéneknél fordul elő.

•  Hatalomittas – akinek az okoz élvezetet, hogy hatalmat gyakorol az áldozata felett. Motivációja a dominanciában, a hatalom megélésében keresendő. Könyvemben ilyen Jane Toppan, aki okleveles nővérként élvezi azt, hogy élet és halál ura.

•  Nyereségorientált – aki áldozatai vagyonát azok előre kitervelt halálával kaparintja meg (például életbiztosítási csalás révén). Több szereplőm esetében ez a fő motiváció, Gerzsány Mária okleveles szülésznőtől kezdve Belle Gunnessig, a La Porte-i „horrorfarm” tulajdonosáig, akiknek izgalmas történetéről a későbbiekben bővebben írok.

II.
SOROZATGYILKOS NŐK

Mivel könyvem kimondottan a női sorozatgyilkosokkal foglalkozik, úgy gondolom, érdemes kitérnem rájuk bővebben. Bár a sorozatgyilkos nők száma jóval alacsonyabb a férfiakénál, ez a szám semmiképpen sem elhanyagolható. A női sorozatgyilkosok részarányát az összes sorozatgyilkoshoz viszonyítva a szakemberek 10-15 százalékra becsülik.[1] Természetesen azt is figyelembe kell vennünk, hogy ehhez az is hozzájárul, hogy a nők sokkal óvatosabb és körültekintőbb módszerekkel és eszközökkel dolgoznak. Emberöléseikre sok esetben soha nem derül fény, mert bűntetteik látensek maradnak, és áldozataikon sokszor a természetes halál tünetei diagnosztizálhatók.

Míg a férfi sorozatgyilkosok legfőbb motivációi szexuális jellegűek, esetleg valamiféle leszámolással, erkölcsi igazságosztással kapcsolatosak, a nők motivációi ennél jóval összetettebbek. Legtöbbször az anyagi érdekek, a nyereségvágy a legerősebb motívum, ám emögött gyakorta a nők függetlenedési vágya húzódik meg. Az emancipációs törekvések mellett természetesen egyéb más motivációi is voltak és vannak a női sorozatgyilkosoknak, amelyek alapján a kriminológiai szakértők hat kategóriába sorolják őket.[2] Vegyük hát górcső alá ezeket a kategóriákat.

1. FEKETE ÖZVEGY

A fekete özvegy típusú női sorozatgyilkosok általában 25 éves koruk körül követik el első férjgyilkosságukat. Legtöbbször anyagi érdekből követik el tettüket, ami tehát az anyagi függetlenedésüket segíti elő, így akár az emancipáció egyfajta alternatívájaként is értelmezhető egy olyan korszakban, amikor a nőknek a tradicionális női szerepeik betöltése volt a kötelezően követendő út.

Áldozataik száma általában 3–6 férj, illetve előfordul, hogy más asszonyok férjeit is átsegítik a túlvilágra. Tetteik időbeli távolsága tíz évre tehető. Ennek a pihenési fázisnak a magyarázata valószínűleg az anyagi tartalékok és források elapadásában keresendő.

2. A HALÁL ANGYALA

A halál angyalai általában független, emancipált és többnyire tanult nők, akik legtöbbször egészségügyi képzésük során kerülnek kapcsolatba azokkal a mérgező hatású gyógyszerekkel, amelyekkel a későbbiekben tetteiket elkövetik. Első emberölésükre általában 21 éves koruk körül kerül sor, áldozataik pedig azok a betegek, akik akár szociális vagy egészségügyi intézményekben, akár a magánszférában a gondozásukra vannak bízva. A külvilág szemében rendkívül lelkiismeretesen végzik a feladatukat, odaadók, már-már önfeláldozók betegeikkel szemben. Emberöléseik általában félévente-évente történnek, lebukásukig legalább 8 embert küldenek át halálos injekcióikkal és gyógyszereikkel a túlvilágra. Motivációik nagyon sokszor segítő szándékban és szánalomban gyökereznek, ám bizonyítottan gyermekkori traumatizálódásukból származó pszichés zavarokkal küzdenek.

3. A BOSSZÚÁLLÓ

A bosszúálló típusú női sorozatgyilkos értelemszerűen valamilyen általa elszenvedett sérelemért igyekszik revansot venni. Áldozatai rendszerint családtagjai, akiket legtöbbször valami olyanfajta méreggel öl meg, amely a természetes halál tüneteit produkálja. Első emberölését általában a húszas éveinek elején követi el, lebukásáig 3–5 közeli ismerősével végez, aki lehet családtag, barátnő vagy akár egy pletykás szomszédasszony. Gyilkosságai közötti a nyugalmi idő általában két év. Esetükben nagyon érdekes adalék, hogy lobbanékonyságukat és gyilkos bosszújukat sokszor a hormonháztartásuk is befolyásolja. Terhességük idején, a felborult hormonegyensúly következtében sokszor sértődékenyebbek, és hajlamosak a meggondolatlan és végzetes cselekedetekre.[3]

4. A NYERESÉGVÁGYBÓL GYILKOLÓ

A nyereségvágyból gyilkoló női sorozatgyilkosok, mint a nevükben is benne van, nyereségvágyból követik el a gyilkosságokat. Áldozataik rendszerint gazdag férfiak, akiket elcsábítanak, a közelükbe férkőznek, hogy megszerezzék a vagyonukat, sokszor azonban nem mindig a saját jegyesükről vagy szeretőjükről van szó. Gyakran mint „jóságos boszorkák” (például Baba Anujka) segítenek nőtársaiknak abban, hogy megszabaduljanak a férjeiktől. Ebben az esetben nem közvetlenül ők gyilkolnak, csupán elkészítik a mérget, amit jó pénzért eladnak asszonytársaiknak, szigorú felhasználási útmutató kíséretében. Első áldozatukkal 25-30 éves korukban végeznek, lebukásukig legalább tíz embert tesznek el láb alól. Pihenési idejüket anyagi helyzetük alakulása határozza meg.

5. A CSOPORTOS ELKÖVETŐK

A csoportos elkövetést gyakorló sorozatgyilkosok segítőtárssal vagy segítőtársakkal dolgoznak. Ezek száma változó. Van olyan sorozatgyilkos, akinek csak egy-két segítőtársa van, akikkel valamilyen drasztikus, erős módszerrel elkövetett emberölést visz véghez (például Belle Gunness, akinek a nyomok eltüntetésében segített a társa). Más esetekben nők egész csoportja vesz részt a gyilkosságokban. Ilyenkor olyan női összeesküvésről beszélhetünk, amikor egy női csoport a helybéli férfitársadalommal kíván leszámolni. Ennek oka lehet a férfielnyomás alóli felszabadulás, mint például a tiszazugi mérgezők esetében, akik arzénes mérgezéssel szabadultak meg sorban a férjeiktől, vállalva a kollektív bűnösség terhét is. Életkorukat tekintve 25-30 év felett követik el első közös emberölésüket, amelyek között nagyjából egy-két év pihenési szakasz a jellemző.

6. A SZEXUÁLIS RAGADOZÓ

Bizony a nők között is akad szexuális ragadozó típusú sorozatgyilkos. Esetükben a motiváció értelemszerűen szexuális jellegű. Egyeseknél a szexuális élvezet a gyilkolás aktusában és az áldozat szenvedésének látványában keresendő, másoknál az áldozat halála utáni nekrofil perverziókban. A női szexuális ragadozók között sok a leszbikus és a biszexuális nő, áldozataik pedig vegyesen kerülnek ki mind a férfiak, mind a nők köréből. Bűnelkövetési módszereik erőszakosak, tetteiket különös kegyetlenséggel hajtják végre, és a többi sorozatgyilkoshoz képest rövidebb pihenési fázis jellemző rájuk. Lebukásukig 6-7 áldozattal végeznek, és esetükben bármiféle elmegyógyintézeti kezelés eredménytelen.

JEGYZETEK

I. SOROZATGYILKOSOK

1  Hasfelmetsző Jack 1888-ban prostituáltakat ölt London külvárosában. Személye a mai napig felderítetlen.

2  Richard von Krafft-Ebing (1840–1902): neurológus, orvosszakértő, aki klinikai munkája során az emberi szexuális viselkedést tanulmányozta, ezen belül is a homoszexuálisok és a szexuális motivációjú bűnelkövetők viselkedési mintázatát. Nevéhez fűződnek a szadista, mazochista, biszexuális, nekrofília szakkifejezések.

3  Von Krafft-Ebing, Richard: Psychopatia Sexualis: eine Klinisch-Forensische Studie, Verlag von Ferdinand Enke, Stuttgart,1886. A könyvben a homoszexualitást veleszületett neuropszichopatikus rendellenességként határozták meg, és szorgalmazták a dekriminalizálását.

4  Uo.

5  Rupert Hughes (1872–1956): amerikai regényíró, filmrendező, Oscar-jelölt forgatókönyvíró, zeneszerző. Nagybátyja az „Aviátorként” emlegetett, milliárdos üzletember és filmproducer Howard Hughes.

6  Hughes, Rupert: The Complete Detective. Being the Life and Strange and Exciting Cases of Raymond Schindler, Master Detective. Sheridan House, New York, 1950.

7  Arthur Conan Doyle legendás magándetektívje, négy regényének és ötvenhat novellájának a főhőse. Az első Sherlock Holmes-regény a Tanulmány vörösben volt (1887).

8  Ruzsonyi Péter: „Sorozatgyilkosok a rácson túl. Bestális emberek – emberi bestiák”. Börtönügyi Szemle, 2016/1. 4.

9  Douglas – A. W. Burgess – A. G. Burgess – Ressler: Crime Classification Manual: A Standard System for Investigating and Classifying Violent Crimes. Lexington Books, USA. 1992.

10  Veress Dóra, dr.: Pszichopata, szociopata, antiszociális személyiségzavar. Webbeteg, 2022. 03. 29. https://www.webbeteg.hu/cikkek/psziches/11642/antiszocialis-szemelyisegzavar (Letöltés: 2025. október 10.)

11  Uo.

12  Uo.

13  Egészségkalauz 2024. október.12.https://www.egeszsegkalauz.hu/szines/szines-szemelyisegzavar-pszichopata-szociopata-narcizmus-tunet-sherlock-holmes/evkz5zx (Letöltés: 2025. október 10.)

14  Ramslad, Katherine amerikai klinikai szakpszichológus és törvényszéki pszichológus több száz interjút készített sorozatgyilkosokkal, kriminálpszichológiai vizsgálat céljából. Kutatási eredményeit tanulmányai mellett a nagyközönség számára is olvasmányos könyvekben adja ki, fiktív szereplőkkel.

15  Börtönügyi Szemle, 2016/1. 7.

16  Börtönügyi Szemle, 2016/1. 9.

17  Branson A. L.: Criminal Profi ling and Serial Killers: A Case Study. ProQuest Information and Learning Company. 2006. 16.

18  Uo.

19  Uo.

20  Magyarországon Erdélyi Ákos foglalkozik több tanulmányában is a szexuális motivációból elkövetett sorozatgyilkosságokkal és azok elkövetőivel. Lásd: Erdélyi Ákos: „Szexuális emberölések a magyar kriminalisztikában”. Magyar Rendészet, 2022/3. 51–67.

II. SOROZATGYILKOS NŐK

1  Börtönügyi Szemle, 2016/1. 15.

2  A kategóriák leírását Ruzsonyi Péter táblázata alapján foglaltam össze. Börtönügyi Szemle, 2016/1. 18–19.

3  Holhos Jánosné, a „nikotinos gyilkos” például emberöléseit egytől egyig áldott állapotban követte el.