Aurora P. Hill

Aslios könyve

2024

Aurora P. Hill ©2024

Első kiadás

Magánkiadás

Kiadó: Preiml-Hegyi Hajnalka

Terjesztés:

Smaragd Kiadó

info@smaragdkiado.hu

www.smaragdkiado.hu

Borítóterv: Bánki Szilvia (Sylvia Art&Design)

Epub készítés: Zsiros-Petróczki Kitti

A cselekmény fiktív történeten alapul.

A szereplők nem létező alakok, esetleges egyezésük a valósággal csak a véletlen műve.

Minden jog fenntartva!

ISBN 978-615-6297-65-5

Hivatalos honlap: www.aurora-p-hill-iroi-portalja.webnode.hu

Hivatalos Facebook-oldal: Aurora P. Hill írói portálja

Hivatalos Instagram-profil: @aurora_p_hill

E-mail: auroraphill.books@gmail.com

Köszönöm…

…Bakcsi Reninek, Bálint Martinának, Eliza Beth írónőnek, Paszternákné Tóth Júliának és Smíri Juditnak, hogy Aslios könyvét is a legnagyobb odafigyeléssel olvasták el, és sok tanáccsal, javaslattal láttak el, hogy ez a történet is tökéletes legyen.

Kedves Olvasó!

A Serbeniai Krónikák írása közben többször elgondolkoztam azon, hogyan tudnám Aslios nézőpontját úgy beleépíteni a történetbe, hogy az ne a sorozat rovására menjen, és ne álljon szemben az eredeti elképzelésemmel, miszerint Gabriela a legfőbb karakter. Bár Aslios a négy kötet mindegyikében szerepel, és szinte ki nem mondott második főszereplője a cselekménynek, nem sikerült olyan megoldást találnom, amit szívesen az olvasóközönség elé tártam volna.

A halandó istennő írásakor azonban kipattant az ötlet a fejemből: Aslios mindvégig a kedvenc karakterem maradt, és őt érdemesnek tartottam arra, hogy egy külön könyvben főszereplőként szerepeljen.

Nagyon érdekes élmény volt a bőrébe bújni, a gondolatait, a múltját feltárni, és bár a négy kötetben elég sok mindent igyekeztem megemlíteni róla, ez a könyv teljes egészében az övé. Tudtam volna még mesélni róla, hiszen a személye kifogyhatatlan ihletforrás, azonban ebbe a rövid könyvecskébe ennyi fért.

Remélem, ezek után még inkább a szívedbe zárod őt!

Jó olvasást!

Aurora P. Hill

1. fejezet

A nehezebb út

– Meg akarsz halni?!

A férfi karja béklyóként szorult a teste köré. A szakadék mindössze egyetlen lépésre tátongott előttük.

– Engedj…

– Nem teszem meg, Aslios – nyögte a katona, ahogy minden erejét beleadva elrángatta a fiút a biztonságos távolságba.

Aslios hagyta, hogy elvezessék a puha fűvel borított mezőig, ahol összeroskadt. Kimerült volt. Éjszakáit álmatlanul, a palotát bámulva töltötte, remélve, hogy az egész csak egy rémálom. Egyedül maradt. Ez a gondolat visszarántotta a valóságba, és dühtől égő szemekkel bámult a szőke katona arcába.

– Mit akarsz? Mit csináljak? A szüleim nincsenek többé! Miért kellene még élnem?

Ajkára nehezen jöttek a szavak, mintha valami visszatartotta volna attól, hogy kimondja őket. Mintha a hallgatással meg nem történtté változtathatta volna az eseményeket, holott tudta, hogy ezt már semmi nem fordíthatja vissza. – Válaszolj, Harol!

A katona leheveredett mellé a fűre, és mélyet sóhajtott.

– Nem mondom, hogy nyugodj meg, bár ez lenne a legfontosabb – kezdte. – Aggódunk érted. Valamennyien. Nem vagy önmagad – fürkészte Asliost. – A többiek épp Olivint győzködik, hogy engedjen téged vissza a kastélyba.

– Nincs ott semmi keresnivalóm.

– Senkinek nincs több joga hozzá, mint neked. Te vagy a király fia.

A fiú válla ekkor megroskadt. Még soha nem érezte magát ennyire egyedül. Megpróbálta visszatartani a könnyeit, de képtelen volt rá.

Harol biztatón megveregette a vállát.

– Mind veled vagyunk! Veled gyászolunk. Hidd el!

Aslios csak bólogatni tudott, miközben könnyei végigfolytak az arcán. Harol addig ült mellette, amíg meg nem nyugodott. Jó ideig nem szólaltak meg. A katona volt, aki megtörte a hosszúra nyúlt csendet.

– Rioc vár téged.

– Miért?

– Feladata van számodra.

Aslios felnézett. Nem érdekelte, hogy valószínűleg vörös az arca a sírástól. Ezeket a könnyeket halott szüleiért ejtette, nincs miért szégyenkeznie.

– Milyen feladat?

– Fel akar készíteni arra, hogy meg tudd védeni magad. Harcost akar faragni belőled.

A fiú eltűnődve fürkészte a távolban álló palota sziluettjét a ködben.

– Nem hiszem, hogy örömét leli majd benne – jelentette ki. – Nem tudom, hogy mit akarok.

– Megígérte édesapádnak, hogy vigyáz rád, bármi is történik.

Aslios összeszorította az ajkát.

– Nem akarom, hogy kényszerből tegye.

Harol megrökönyödött a válaszon.

– Rioc kedvel, és örömmel tanít téged. Légy akármilyen elkeseredett, szomorú, makacs vagy kedvetlen, neki nem okozol csalódást. Valamennyien melletted állunk, és szeretnénk, ha boldog lennél.

– Ami boldoggá tenne, már nem létezik.

Harol sóhajtott, majd felkelt a fűről, és ellentmondást nem tűrően felhúzta magával a fiút is.

– Serbenia törvényes örököse vagy – jelentette ki. – Mindenkinek tudnia kell, hogy a csillag trónja nem fog üresen maradni, mert te veszed át apád helyét. Ezt neked is el kell hinned, és sosem kételkedhetsz a jogos örökségedben. Serbenia ellenségei az első adandó alkalommal kihasználják a helyzetet, és idejönnek megszerezni a trónt. Ha édesapád nyomdokaiba akarsz lépni, akkor most kell kitartónak és erősnek lenned!

– És ha nem akarok?

Aslios halk kérdése meglepte Harolt.

– Ha nem akarsz, csak idő kérdése, és Serbenia olyanná válik, mint Aser Mor vagy Breduba. Ha ezt szeretnéd, akkor menj, és ugorj. Nem foglak megállítani. Ha viszont máshogy gondolod, most velem jössz, és mindent megteszel azért, hogy Serbenia élére kerülj.

Nem várta meg a választ, elindult a palota felé. Aslios gondolataiba merülve ott maradt a mező közepén.

Számára Serbenia csak addig számított igazi otthonnak, amíg éltek a szülei. Bár sok barátja és ismerőse volt szerte a csillagokon, nem kívánhatta egyiküktől sem, hogy maguk mellé vegyék, és gondoskodjanak róla. A saját lábára kell állnia. Higgadt fejjel kellett volna átgondolnia, hogyan folytassa, de erre egyelőre képtelen volt. Az, hogy az apja is feladta, túl sok volt neki. Édesanyja halálát sem dolgozta még fel, mára pedig végleg egyedül maradt.

Felnézett az égre. Felhők úsztak a sötétedő égbolton, ahogy a nap lenyugodni készült. Gondolatok nélküli állapotra vágyott, amiben nincsenek sem érzelmek, sem jövő, sem tervek.

Megrezzent mellette az egyik fa lombja, mintha valami hatalmas állat dőlt volna a törzsének. Aslios odakapta a fejét, de semmit nem látott. Még néhány másodpercig fürkészte a lombokat, majd elindult Harol után.

*

– A fiú nem való a trónra!

A döntést hallani olyan volt, mintha valaki tőrt döfött volna a húsába. Aslios sejtette, hogy ez történik majd, de bízott benne, hogy a katonák valahogy rábeszélik Olivint és a Tanácsot az ellenkezőjére.

Rioc lépett előre, kezében tartva sisakját.

– Minden tiszteletem a tiétek, de szeretnénk hallani, mi vezetett benneteket erre a döntésre.

A teremben halk suttogás kelt életre, ahogy a Tanács tagjai egymáshoz hajolva beszélni kezdtek. Egyedül Olivin, a főtanácsos emelkedett fel a székéből. Fekete haja a vállát verdeste a mozdulat közben.

– Aslios még fiatal ahhoz, hogy érdemben vezetni tudja Serbeniát – jelentette ki. – Nem is nagykorú, a seregbe is csak felnőttként mehetne. Ahogy látom, ezt a szabályt máris megszegte.

– Arra gondolsz, hogy páncélt adtam rá és kardot kötöttem az oldalára? – pillantott a mellette mereven álló fiúra Rioc. – Szerintem semmi rossz nincs abban, ha már most felkészül rá, hogy uralkodni fog.

A tanácstagok közül többen nevetésüket rejtegetve markukat a szájuk elé tették, de szemükben gúny csillant.

– Ebben nem lehetsz olyan biztos. – Olivin is megengedett magának egy mosolyt, és bár jóindulatúan nézett az előtte állókra, Aslios érezte, hogy a férfi ezt a beszélgetést már lezártnak tekinti. – A fiú éretlen. Még szakáll sem pelyhedzik az állán. Alig tizenhárom nyarat ért meg eddig.

– Tizennégyet – szólt közbe Aslios, és büszkén kihúzta magát.

Olivin nem jött zavarba.

– Túl fiatal – ismételte. – Valamennyien úgy gondoljuk, hogy amíg nem éri meg legalább a nagykorúságot, nincs értelme azon merengeni, hogy ő kerül-e a trónra.

– Addig megtanul mindent, amire szüksége lehet. Frena…

– Az istennő nevét ne vedd a szádra! – csattant fel hirtelen Olivin. Rioc meglepetésében elharapta a mondatot. – Épp elég gondunk van azzal, hogy a csillag megmaradjon olyannak, amilyenné az elhunyt király ideje alatt változott.

– És ebben Aslios lehet a segítségetekre – érvelt Rioc. – Az utolsó pillanatig az apja mellett volt, ismeri a csillag törvényeit, ahogy azt is megtanulja, hogyan tartsa meg Serbeniát jómódban és békében.

Olivin a fejét ingatta.

– Ismétlem: térjünk vissza rá akkor, amikor belép a nagykorúságba. Addig a néhai király akarata szerint a Tanács vezeti a csillagot. Mint legjobb tanácsadói, nálunk jobban nem ismeri senki a helyzetet. Még a saját fia sem – szúrt oda neki.

– Ebben az esetben csak azt engedd meg, hogy a trón örököseként a palotában élhessen, ahogy eddig.

Olivin szeme megvillant.

– A néhai király sosem nevezte meg Asliost örökösének. Az, hogy a fia, nem jelenti azt, hogy minden ok nélkül jogot formálhat a trónra.

Most bújt ki a szög a zsákból.