Table of Contents

- Elromlott világ

- Hollywoodi Halloween

- Vérfürdő

- A tükör

- Leszámolás a Velencei-tónál

- A csengetés ára

- RÉSZLET A padlás titka c. kötetből

- A padlás titka

- RÉSZLET A remény vándora c. kötetből

- Óda az álmodozóhoz

- Nevető álarc

- A remény vándora

- Kedves Olvasó!

- A szerző bemutatkozása

A. M. Summer

Jeges szilánkok

Helma Kiadó, 2024

Copyright © Mirkó Ágnes

Minden jog fenntartva.

A könyv bármely részének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

A szerző eddig megjelent kötete:
A padlás titka, 2023
A remény vándora, 2024

ISBN 978-963-639-497-4

Borító: A. M. Summer

Fotók: pixabay.com, Mirkó Ágnes

Kiadja a HELMA kiadó 2024

Barátomnak, Istvánnak

Tartalom

Elromlott világ

Hollywoodi Halloween

Vérfürdő

A tükör

Leszámolás a Velencei-tónál

A csengetés ára

RÉSZLET A padlás titka c. kötetből

A padlás titka

RÉSZLET A remény vándora c. kötetből

Óda az álmodozóhoz

Nevető álarc

A remény vándora

Kedves Olvasó!

A szerző bemutatkozása

Elromlott világ

Szalad a fa, repül a hegy,

ömlik a lovacska, áll a folyó;

a könyv nem lapozható,

a víz nem iható,

a szemüveg is vakablakra néz,

egy rím sem jött össze még.

Zárnak az üzletek,

kiürül az utca,

mindenki a négy fal közt veszekszik,

vagy issza le magát,

hogy gondolkodni se kelljen,

se a jövőn, de a múlton sem.

– Jól van ez így – mondja,

majd elmegy aludni,

bízva abban, ha majd felkel,

az élete csak egy álom,

és az álomban él tovább

eme elromlott világon.

Budapest, 2021. április 11.

Hollywoodi Halloween

– Trinity, ébredj! – kérlelte Brooke a kicsinyét. – Apád szeretné neked megtanítani a kísértést.

– Jaj, anya, nem ér ez rá később? – kérdezte álmosan a kis szellemlány. Még csak pár hónapja született és nem értette, miért ez a felhajtás, miért kéne neki ártania ártatlan embereknek.

– Már hogy érne rá? – értetlenkedett Brooke. – Pár nap múlva Halloween.

– Na és akkor mi van? – feleselt. – Majd elmúlik.

Cooper megelégelte lánya nyavalygását, aztán felrázta a kis szellemet. Áttetsző testének oldalából kiálló, karokra emlékeztető kitüremkedéseinél fogva felhúzta Trinityt a földről, majd olyan magasra emelte, hogy szembekerüljenek egymással.

– Félresikerült egy szellem vagy te, jól tudom, de ezen változtatnunk kell – kezdte Cooper. – A kísértés a lételemünk, hiszen ezért születtünk. Neked is meg kell tanulnod, édes lányom, hogy miként ijesztheted meg az embereket – világosította fel Trinityt szellem apja.

– Apa, én ezt nem értem! Nem vagyok még kicsi a rémisztgetéshez? – kíváncsiskodott a szellemlány, de szigorú tekintetű szülője csak rázta a fejét.

– Egész évben aludhatsz, csak erre az egy hétre kell összeszedned magad, nyitva tartanod a szemed, meg elővenned az ősi, kísértő ösztönödet – tette le a földre Cooper a csemetéjét.

– Hát, jó. Egy hetet csak kibírok valahogy – adta meg magát Trinity.

Cooper elégedetten mosolygott, és azonnal meg is kezdte az oktatást, hiszen Trinity épp előző év novemberében született, amikor már véget értek az ünnepek. Hagyta, hogy lánya fejlődjön, szokjon hozzá a földi léthez, és a kísértő leckéket meghagyta a Halloween hetének kezdetére.

Cooper elmondta Trinitynek, hogy az emberek nem látják őt. Csak akkor fogják észrevenni, ha valamilyen ruhadarab alá bújik, felemelkedik, ezáltal egy bábra fog hasonlítani, de ha lehet, akkor ezt kerülje el.

– Másképp kell megijeszteni az embereket. Mondok néhány példát – szólt bölcsen újra a lányához. – Amikor besurransz egy házba, rengeteg lehetőséget látsz majd magad körül, amivel zajt csinálhatsz. Ott van például a csillár, a könyvek a polcon, a kulcslyukban lévő kulcs, az ajtók, a nyitott ablakok meg a függönyök. Bármit leverhetsz az asztalról is. A lényeg, hogy olyan zajt csapj, amire nem számítanak az ott lakók.

– Nem okozok ezzel kárt nekik? – vetette fel Trinity.

– Ez meg milyen kérdés, kislányom? – nézett rá mérgesen az apja. – Te nem azért születtél, hogy jót cselekedj, hanem hogy megijeszd az embereket. A károkozás a létünk része. Azért vagyunk itt, hogy minden évben egy napot szórakozzunk.

– Rendben, elbújok a függöny mögé, becsapom az ajtókat, megbirizgálom a csillárt, és aztán?

– Mész tovább – válaszolta Cooper. – Több olyan utca van Hollywoodban, amely csak rád vár.

– És mi van a töklámpásokkal? – érdeklődött a lány.

Trinity úgy tett, mint aki mindent meg akar tudni erről a rejtélyes ünnepről. Viszont – az igazat megvallva – az oktatást már nagyon unta, és nem értette, miért kéne gonoszkodnia. Neki nem ártottak az emberek. Ő sem szeretné kísérteni őket. Elégedett volt az eddigi életével, örült, hogy hónapok óta csak kedvenc időtöltésével, az alvással foglalkozhatott. Semmi kedve sem volt továbbvinni a hagyományokat.

– A lámpásokkal az emberek szórakoztatják egymást és magukat. Kifaragnak belőle mindenféle alakot, aztán egy mécsessel megvilágítják, majd fűnek fának mutogatják. Azokkal nem kell foglalkoznod.

A kis szellemlány úgy érezte, már mindent tud, amit tudnia kell. Indulhat a buli.

– Mehetek? – tudakolta meg szüleitől Trinity izgatottan.

– Várj még! – bökte oda Brooke, aki a háttérből figyelte a tanórát. – Még van két napunk, addig pihend ki magad, mert elég sok házat fel kell keresned egy éjszaka alatt.

Trinity meg is fogadta anyja tanácsát, elvonult kis kuckójába, majd rövid időn belül el is aludt. Brooke és Cooper egymásra néztek, aztán letörölték homlokukról a képzeletbeli izzadságcseppeket.

– Szerinted megértette, hogy mi a feladatunk? – kérdezte Brooke maga elé bámulva.

– Halloweenkor kiderül. Az első házba követni fogom. Ha az emberek nem rémülnek meg kellőképpen, akkor az orrára koppintok.

– Pihenjünk le mi is – javasolta Brooke. – Nehéz hetünk lesz. Trinity elég hebrencs ahhoz, hogy továbbvigye a családi örökséget – tette hozzá kétségbeesve.

A bevetés előtt minden szellemnek aludnia kell, hogy az ünnep minél jobban sikerüljön.

Elérkezett október utolsó napja. A szellemcsalád korán kelt. Cooper még egyszer kikérdezte kis tanítványát a rá váró feladatokról. A lány felidézte a pár napja hallottakat. Már várta, hogy szellemekhez méltón viselkedjen.

– West-Hollywoodba fogunk repülni, ahol három utca vár rád, kicsikém – tájékoztatta Cooper Trinityt. – A Hampton, a Lexington és a Norton Avenue – mondta határozottan. – Egyévesen szerintem ez éppen elég lesz neked. Majd jövőre már magad választhatod ki a célpontokat.

– Addig ti hol lesztek?

– Mi, anyáddal a temetőben rendezünk káoszt.

– Reggel találkozunk? – faggatta tovább apját a kis szellem.

Cooper ismerte annyira a lányát, hogy a jó cél érdekében kitérjen az igazi válasz elől.

A szellemcsaládok általában a kísértés éjszakáján eltávolodnak egymástól, így soha többé nem találkoznak. Mivel nincs igazi otthonuk, az előző rejtekhelyüktől távol találnak új menedéket a következő évre, amíg felkészülnek az új kalandra. Halloween éjszakáján lelnek párra a fiatalok, akiknek egy éven belül utódról kell gondoskodniuk.

– Keressük egymást – biztatta. – Csak légy bátor, és ne hozz szégyent a hagyományainkra!

Brooke és Cooper a Hampton Avenue sarkánál lebegve integettek lányuknak.

Trinity áthatolt az első ház egyik emeleti falán. Az apja pár perc múlva utánament, hogy megnézze, miként boldogul csemetéje a feladattal. A lány épp egy takaró alól bújt elő, majd lekapcsolta a villanyt a konyhában, ahol egy négytagú család jóízűen vacsorázott. Bekúszott a csillár lógó kristályai közé, hogy megmozgassa azokat. A család tagjai szinte mind egyszerre ugrottak fel, és a gyerekek hangosan kiabálták, biztosan szellem van a házban. Trinity – felismerve a helyzetet – még tovább fokozta a már kialakult pánikot. A hűtő tetejéről lelökött egy befőttesüveget, amely a kemény padlón ripityára tört. A ragacsos lé szerteszét folyt a világos burkolaton. Ekkor az egész család halálsápadtan rohant ki a lakásból a lépcsőházba, hogy a szomszédoknál leljenek menedékre, de nem sejtették, hogy Trinity azokat is meglátogatja. A lány elillant, és már a fal túloldalán figyelte következő áldozatait.