A létezés mŰvészete

Tegyük láthatóvá a láthatatlant

Nazzal Da Shadi

Nazzal Da Shadi: A létezés művészete

ISBN: 978-615-01-9373-1

© Nazzal Da Shadi 2022

Minden jog fenntartva.

A könyvet és annak részeit tilos sokszorosítani, adatrögzítő rendszerben tárolni, bármilyen más formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti úton, vagy más módon – közölni, lefordítani a szerző írásos jóváhagyása nélkül.

A szerző semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

shadidanazzal@gmail.com

Tartalom

A kezdet

A két mesés madár

Helyszínek

Főszereplők

Első fejezet: A beképzeltség

A képzelődés

Második fejezet: Az irigység

Ennél nincs lejjebb

Harmadik fejezet: A megtévesztés

Győzelemről győzelemre

Negyedik fejezet: Az utálat

Rémálom

Ötödik fejezet: A bosszú

Veszteségből veszteségbe

Hatodik fejezet: A bánat

A könnyek napja

Hetedik fejezet: A szembesülés

Van még egy esély, vagy nincs még egy esély?

A tanulság

Az egyén bukása vagy felemelkedése

A kezdet

Életem során mindig is jó érzés volt és jól esett a tudás néhány gondolatát megosztani másokkal, ezért elkezdtem azon gondolkodni, hogyan tudnám ezt a tudást még több emberrel megosztani, hogy ők is hasznát vehessék. Telt-múlt az idő, amíg a vágyam teher lett a hátamon, mert nem tudtam, hogyan lépjek tovább, és így folytattam, amíg rá nem jöttem, hogy mindezt a tudást egy regényben örökítem meg, hogy örök világítótoronyként maradjon meg számunkra a sötétségben az örökkévalóság végéig.

Ezután semmi mással nem törődtem, csak e könyv megalkotásával; érte ébredtem fel, és érte éltem, amíg be nem fejeztem, mert szilárdan hittem, hogy ez a tudás elegendő lesz ahhoz, hogy elvezessen bennünket a sötétségből a fényre, a tudatlanságból a bölcsességre, a sok útvesztőből az igazság útjára, és a sok lelki betegségből, amely a legtöbb biológiai betegség alapja és előhozója, a gyógyuláshoz.

Ennek a tudásnak az elsajátítása nagy értékkel bír, nagyobb, mint azt el tudjuk képzelni, hiszen nincs ennél fontosabb, mert az életünkre és minden egyes pillanatára vonatkozik. Ez ennek a tudománynak az igazsága, hiszen nélküle nem tudnánk úgy létezni, ahogyan kellene, mint a Nap, a Föld, a Madarak, a Fák stb. harmóniában mindennel. Bölcsesség nélkül fogunk élni, zűrzavart, sötétséget és illúziókat hozva életünk minden zugába. Akár gazdagok vagy szegények, akár erősek vagy gyengék, akár tanultak vagy tudatlanok vagyunk, nincs menekvés a fájdalomtól és a zűrzavartól, amely létezésünk óta ural minket, ha nem tanuljuk meg, és nem sajátítjuk el ezt a tudományt.

Szenvedtem az életemben, mint mindenki más, és fájdalomról fájdalomra, hibáról hibára haladtam. Még sokszor azt is kívántam, bárcsak ne is léteznék, és minél tovább haladtam az életben, annál nagyobb lett a szenvedés és a fájdalom. Ahogy telt az idő, egyre biztosabb lettem abban, hogy ez az emberiség sorsa, és ebből nincs kiút.

Én is ebben a hitben éltem, mint a többiek, amíg el nem jött a nap, amikor ez a tudás segített megcáfolni ezeket az illúziókat, és kiszabadulni ebből a sorsból. Ekkor tudtam meg, hogy csak ennek a tudásnak a gyakorlásával leszünk képesek megmenteni magunkat és így szeretteinket is a téveszmék végtelen fájdalmától. Ennek a tudásnak a jelenléte meglepett; olyan volt, mintha egy varázslatos világ nyitotta volna meg előttem a kapuját, egy olyan világ, amely sokáig rejtve volt a szemem elől, és amelyről nem tudtam, hogy létezik, pedig állandóan a szemem előtt volt, és nem akart elrejtőzni előlem, de mivel nem voltam tudatában ennek a tudásnak, nem vettem észre a létezését.

De mi ez a bennünk fellobbanó szenvedés, honnan jött és hová tart?

Életünkben olyan fájdalmakkal szembesülünk, amelyek keserűségüket éreztetik velünk, ami keserű gyötrelemmé teszi életünket, mintha a Paradicsomból a Pokolba vinne bennünket. E fájdalmak egy része biológiai betegségekkel és látható tünetekkel jár, míg mások pszichológiai jellegűek, és a legtöbb esetben nem láthatóak. Forrásuk téveszméken alapulhat, és ez a típus lehet a legtöbb biológiai betegség kialakulásának is az alapja.

Azt hittem, hogy az illúziók eltávolítása lehetetlen. Az illúziók tüze csak egyre forróbb lehet, de soha nem fog kialudni. Meglepődve tapasztaltam, hogy örökre ki lehet oltani.

Az illúziók megszüntetése csak e tudomány és annak tudatosítása révén fog megtörténni. Ezért mindig a vitathatatlan és tagadhatatlan logika tudományára fogok támaszkodni, hogy elmagyarázzam nektek, hogyan tudjuk irányítani az érzelmeinket, hogy azok ne váljanak romboló illúziókká, amelyek aztán úgy manipulálnak bennünket, ahogyan akarnak.

Rájöttem, hogy mindezek az illúziók rossz érzelmekből vagy a félreértésükből erednek; minden, amit teszünk, az érzelmeinkből fakad, és minden pillanatban, amiben élünk, és minden döntésünk mögött állandóan jelen van egy érzelem. Igen, az érzelmek. Ezért jól megvizsgáltam, hogy pontosabban és mélyebben megismerjem.

Az érzelmek szabályozásában elért sikerek egyénileg történnek. Rajtunk múlik, hogy mennyire ügyesen tudunk illúziók nélkül élni. Amit én tehetek, hogy ez a könyv utat ad nektek a győzelemhez. Ezt a harcot a félreértett érzelmek ellen egyedül és egyénileg kell megvívnunk. Sem én, sem más nem tudja ezt a csatát megvívni helyettetek. Csak így érhetjük el a győzelmet, és csak így lehetünk birtokában ennek a tudásnak, az ajándékának. Csak egyénileg harcolhattok ellene. És ha sikerrel jársz, csak akkor leszel képes megmenteni magadat, és csak akkor tudsz megmenteni másokat.

Ebből a tudásból olyan mesterségre tesztek szert, amely egész életetekben segíteni és támogatni fog titeket, és segíteni fog nektek az illúziókat felszámolni. Minden egyes múló pillanattal egyre profibbá váltok. Ez a tudás életetek végéig veletek marad, és minél inkább legyőzitek a rossz vagy félreértett érzelmekből eredő téveszméket, annál erősebbek és bölcsebbek lesztek.

Életemben sokáig azt hittem, hogy ez a tudás nem létezik; csak annyi történt, hogy minket így neveltek, és mindenhol és minden időben így neveljük a gyerekeinket. De vajon meddig maradunk így? És mikor lépünk előre?

Akkoriban az is világossá vált számomra, hogy nemcsak engem, hanem mindenki mást is az illúziók világa érdekel, és nem a valódi valóság. És ezért én is, mint mindenki más, egy másik világot, egy másik valóságot teremtettem magamban. De ez nem az igazi valóság volt, bár annyira hasonlított rá, hogy nagyon nehéz volt megcáfolni. Én magam alkottam meg a saját tapasztalataim és az életem során szerzett tapasztalataim alapján, és ezt neveztem valóságnak. Régebben azt hittem, hogy így neveltek minket, és hogy mindenkinek más a valósága. Tehát minden rendben lévőnek tűnt, de akkor miért szenvedünk ebben a létezésben, olyan mértékben, hogy aztán eljutunk arra a szintre, hogy akár kegyetlenül megöljük magunkat? Ezért mélyreható kutatást kellett végeznem, hogy kiderítsem, mi az igazi valóság, és mi az, ami miatt ennyire eltévedünk tőle egy illuzórikus valóságba.

Ezalatt világossá vált számomra, hogy a valódi valóság az, amit az Világegyetem minden teremtménye megtapasztal, és minden egyes nappal egyre jobb és jobb lesz az állapotuk. Fájdalom és lelki szenvedés nélkül. Nekem is így kellett élnem, mint minden más teremtménynek. Rájöttem tehát, hogy a gond az én valóságommal van, nem pedig magával a valódi valósággal. Így kezdődött az utazásom, hogy megkeressem a valódi valóságot. Alig tudtam elhinni, hogy létezik egy ilyen világ - a valóságos valóság világa. Az a hely, ahol a Világegyetemben minden dolog, amióta csak létezik benne, folyamatosan, életük végéig az örökkévaló jóság állapotában van, kivéve az embereket.

Az ember az egyik leggyengébb és legérzékenyebb dolog a Világegyetemben. Egyetlen könnycsepp elég ahhoz, hogy a legerősebb közülünk a leggyengébbé váljon. Egybeolvadó kémiai elemekből álló biológiai test, mint bármely más biológiai test vagy dolog a világegyetemben. Csak a gondolkodásának szintje különbözteti meg a többitől. Ha nem így lenne, a különbség aligha lenne észrevehető, de a tudatában lévő különbség miatt az ember lett a legérdekesebb dolog, ami a Világegyetemben és a Földön létezik. Mivel az élőlények és más dolgok tudatára nem jellemzőek a rossz cselekedetek, kiegészítik egymást, és a jóságot szívesen cserélgetik és adják egymásnak.

Az embert születésétől fogva mindenféle külső hatások érik, mint például a születési helye, a neveltetése, a társadalma, a gazdasági helyzete, a kultúrája, a vallása és egyéb körülmények, és ezek logikus magyarázat nélkül kárt okoznak nekünk, és tönkreteszik az érzelmeinket. Csak erre a tudásra támaszkodva érthetjük meg mindezeket a körülményeket bármikor és mindenkor. Mert az ember és a rossz illúzió, de az ember és a jó az igazság, az egyetlen igazság. Szabaduljunk meg az illúzióktól, keressük magunkban a jót, és harcoljunk érte tudással és bölcsességgel. Ebben a Világegyetemben szinte minden, beleértve az embert is, kémiai elemekből áll. Ebben a Világegyetemben minden a jóra törekszik, kivéve az embert.

Vegyük például egy almafa életét. Élete során sokféle madárnak és sok embernek segített, és mindig panasz nélkül tette, amit tett, mert biztosan tudta, hogy nem fizetett semmit a létezéséért, így jelenléte elejétől a végéig csak egy nagy ajándék volt, semmi több. Ez minden más élőlényre és lényre vonatkozik, kivéve az embereket, akik képesek rosszat tenni. Így lett az ember az egyetlen dolog a Világegyetemben, amely képes erre.

De mi történt? Az ég és minden, ami benne van, hibás, vagy csak maga az ember? Mi történt vele valójában, hogy erre a szintre jutott? Nem úgy kellene viselkednie, mint a többieknek, mindig jót tenni, és nem akkor, amikor akar, vagy csak néha? Vajon a tudásszintje tette ilyenné? Ha így van, hogyan engedheti meg magának bárki is, hogy gonoszságot kövessen el?

Ebben a könyvben megvizsgáljuk, hogyan történt ez az emberekkel, és hogy van-e kiút ebből, hogy az ember és mások között ne legyen különbség, amíg a gonoszsága meg nem szűnik, és az ember élete végéig úgy él, mint a többiek, harmóniában a világgal. Hogyan lehet ezt elérni? Zsákutcába jutottunk? Vagy ez lehetetlen?

Csak egyszer élhetünk ezen a csodálatos Földön; ez közismert és valós tény. Nincs más lehetőség, sem más esély; ezért érdemes, sőt nagyon kifizetődő, ha bölcsen, kiegyensúlyozottan és békésen, másokkal harmóniában élünk, mint minden más dolog a Világegyetemben.

Tudom, hogy senki sem felelős a létezéséért, és senki sem felelős mások létezéséért. Nem vagyunk felelősek azért, hogy meddig maradunk ezen a mennyei helyen, amelyet tájak, formák, színek, ízek, szellők és illatok díszítik. Ha már megkaptuk ezt a mennyei ajándékot, hogy létezhetünk, akkor őrizzük meg, hogy ilyen csodálatos maradjon.

Vajon a létezésünk óta melyik fájdalmat vagy szenvedést nem tettük még meg? Eltávolodtunk a többi dologtól, sőt nekik is próbáltunk minél több fájdalmat és szenvedést okozni, például a fáknak, állatoknak, hegyeknek és másoknak. Szenvedést hoztunk rájuk és közben magunkat sem kíméltük. Gyilkoltunk, kínoztunk, daraboltunk, élve temettünk, tűzben égettünk, mindenféle kínzásokat bevetettünk. Az összes szó sem lesz elég arra, hogy mennyi fájdalmat gyártottunk és gyártunk, és sajnos úgy néz ki, hogy ezzel még nem is végeztünk.

Vajon arról szól az ember jelenléte bármikor és bárhol vagyunk, hogy ezt tesszük, ezzel különbözve a többi dologtól a Világegyetemben? Az összes dolog közül csak az ember képes ilyen rettenthetetlen szörnyeteggé változni, semmi és senki más nem képes ilyen szintre süllyedni, mint ahogy az ember megtette és sajnos még mindig megteszi. Végre itt van még egy lehetőség, hogy lerázzuk magunkról ezt a sorsot.

Bármit is teszünk magunkkal, az érzelmeink egész életünkben velünk maradnak, elkísérnek minket, ezért vigyáznunk kell, hogy ne értsük félre őket. Hogy miért? Mert a félreértett érzelmek elegendőek lesznek ahhoz, hogy tönkre tegyék az életünket vagy mások életét. Remélem, mindenki valóban felismerte ennek a tudásnak a fontosságát és tisztázásának fontosságát. Mert először magunknak teszünk jót, aztán másoknak. Nem szabad megengednünk, hogy illúziók rabjai legyünk. Most ismerjük fel igazán, hogy sem az Világegyetem, sem semmi más nem hibás benne, hiszen egyedül mi vagyunk felelősek a saját érzelmeinkért.

Nagyon fontos tisztázni az érzelmeket, mert nagyon veszélyessé válhatnak. Ha rossz érzelmekkel vagyunk felvértezve, nagyon rossz életet fogunk élni, tele fájdalommal, sötétséggel és illúziókkal. Ráadásul minél rosszabbak az érzelmeink, annál nagyobb a fájdalom, és így az egész életünk tragédiává válik, és biológiai betegségek hordozóivá válunk. A félreértett érzelmek a halálba, gyilkosságba és öngyilkosságba vezetnek minket.

De micsoda az érzelmek?

Minden dolgot, ami által más lesz az érzetünk, egy érzelem okozza. Az érzelem csupán egy kémiai vegyület, ami pillanatok töredéke alatt szétterjed minden sejtünkben, onnantól kezdve, hogy éreztünk. Minden érzelemnek van egy kémiai képlete, berögzülve a tobozmirigybe és bármikor gyakoroljuk az érzelmet, a hatása egy pillanat alatt szinte minden sejtünkben érezhető. Például találkozunk valakivel, aki szembe jön és utál minket, akkor gyorsan észrevesszük, hogy megváltozik az arca. Ha pedig szembe jön velünk valaki, aki szeret minket, akkor is gyorsan megváltozik az arca. A két arc közötti különbségről csupán két érzelem tehet: az utálat és a szeretet. Láthatjuk a gyors terjedésüket a testben, hiszen elég hozzá egy szempillantásnyi idő, hogy az érzelem gyorsan szétterjedjen az összes sejtünkben, ezzel átalakítva a belsőnket és a külsőnket az adott érzelemhez illően.

Az érzelmek minden emberben megvannak, nincs kivétel. Ahogy növekszünk gyermekből felnőtté, úgy alakulnak az érzelmeink is. Fejlődnek, párhuzamosan az ember haladásával, fejlődésével, mert az emberre születésekor csak két fajta érzelem hat és felnőtté válása során a harmadik fajta érzelem is kezd hatni rá. Általában reflexként működnek az embert ért külső hatásokra, hogy jobban tudjon reagálni a körülötte lévő világra és a benne lévő világra, hogy tudjon a belseje harmóniában működni a külső világgal.

Az érzelmeknek, ahogy említettem, három fajtája van.

Az első biológiai jellegű és ez majdnem minden biológiai testnél létezik, és úgy működik, mint amikor megérintjük a tüzet vagy a vizet. Ez igaz minden biológiai testre, röviden az öt érzékszervre vonatkozik. Kizárólag akkor működnek, ha valamit érintünk, vagy látunk, vagy hallunk, vagy szagolunk, vagy ízlelünk. Így megvédenek minket és megtanítanak bennünket, hogy mit szabad megérinteni és mit nem, hogy mit szabad megenni és mit nem. Ez a lecke életünk során, sőt életünk végéig elkísér minket, mert például aki egyszer megérinti a tüzet, többet nem fogja azt az érzelmet megismételni. Így működik ez a fajta érzelem, megvédve a biológiai testet. Szóval, az első fajta érzelem csupa jó. Így ez a fajta érzelem megmutatja az érzelmek fontos létezését.

Ami a második fajta érzelmeket illeti, ezek azok az érzelmek, amelyeket a vágyak – a gyomor és a nemi szervek – gyakorlásával tudjuk elérni és ez szinte majdnem minden biológiai testnél létezik. De ezeknek az érzelmeknek a gyakorlása nem csak jó élményekkel gazdagít minket, hanem meg is betegíthet minket.

Például, ha eszünk anélkül, hogy korog a gyomrunk, akkor az evés élvezete domináns lesz és így fenyeget minket az elhízás veszélye. Vagy, amikor cukrot eszünk bármikor meglátjuk, és közben tudjuk, hogy káros. Vagy, amikor cukrot vagy alkoholt iszunk. Szóval köteles mindenki szüntelenül szépen harcolni a teste egészséges, normál testtömegindex értékéért. Senki és semmi sem állhat az utatokba, törekedjetek ezért a jogotokért életetek végéig.

A szex által a párok nagy erőre tehetnek szert. Ezért itt a javaslat, hogy a pároknak, hogy ha rosszra változik a kapcsolat köztük, akkor is a szex legyen az egyik utolsó dolog, amiről lemondanak, mivelhogy jó hatással van rájuk. Beszéljenek róla, köthetnek egyezséget, például ha az egyiknek az igénye, hogy tíz alkalommal szeretne havonta és a másiknak egyszer, akkor legyen például ötször, hiszen kötelesek a párok egymást segíteni ezen a téren is, másképpen beletaszítja az egyik fél a másikat olyan tettekre, amit egyikük sem szeret.

Tudniillik, hogy a szexnek is van rossz arca, ami képes tönkretenni minket és a szeretteinket, például ha titkolózva kell megtennünk, vagy ha általa perverzzé válunk. Ezért is ez volt a javaslatom minden párnak, hogy próbáljanak ne lemondani róla, addig ameddig együtt vannak. Csupán az egyetlen tényt akartam közölni, nem azért írom sem most sem később, hogy valakit megbántsak, vagy kényszerítsem egy dologra, csupán a szeretet irántatok kötelez engem.

Ezt a fajta érzelmet uralni csak így tudjuk, másképpen magatokkal csináltok rosszat. Ezek a fajta érzelmek megmutatják még egyszer nekünk az érzelmek jó létezését. De ha rosszul értelmezzük őket, akkor a veszélyét mutatják meg.

A harmadik fajta érzelmek – amelyekkel ez a könyv foglakozik – azokról az érzelmekről szólnak, amelyek pszichológiai pályán működnek, és ha minden igaz, csak az embert érintik. A többi biológiai testet nem, vagy nagyon korlátozott esetekben, de ez még mindig elméleti szinten van. Ami gyakorlatilag is biztos, hogy az összes biológiai test közül kizárólag az embert érintik. Feltételezzük, hogy ez a fajta érzelem is így működik, mint az előző két fajta érzelem, hogy minket hol segít, hol csupán jó érzelmeket és élményeket okoz nekünk. De ezzel a könyvvel együtt meg fogjuk nézni, hogy a harmadik fajta érzelmek nem csak abban különböznek az első kettőtől, hogy csak az embereket érintik, hanem lehet, hogy képesek tönkretenni minket és mindent, ami körülöttünk van.

Ebben rejlik, hogy mennyire fontos ezeket a harmadik típusú érzelmeket tanulmányozni. Olyan szinten, hogy kihozzuk belőlük a legjobbat. Olyan szinten, hogy bátran mondhassuk, hogy bennünk minden fajta érzelem jól működik, csupán vigyáz ránk és jó élményekkel gazdagít minket.

Ha már itt vagy akkor elértél e nagyszerű kapuhoz, a Kék Gyémánt Kapu előtt, szóval nyisd ki, és lépj be békésen ebbe a képzeletet felülmúló világba. Nem számít, milyen nehézsúly nehezedik a válladra, mennyi szenvedés van az életedben, mennyire vagy félrevezetve és meggyötörve, vagy mekkora félelem leselkedik az ajtó mögött az ismeretlentől, lépj be habozás nélkül, majd menj tovább, amíg el nem éred a nagy kék gyémánt trónt. Rajta a legszebb ékszerekkel és drágakövekkel díszített doboz, de ahhoz, hogy elérd és megkapd, ami benne van, lépcsőfokról lépcsőfokra kell megmásznod a csodálatos lépcsőjét, vagy is betűről betűre türelmesen el kell olvasnod a könyvet. Csak ha így teszel, akkor fogod elérni, és ha elérted, habozás nélkül nyisd ki, mert benne megtalálod a legnagyobb és legértékesebb ajándékot, amit valaha is kapni fogsz a létezéstől.

Ami nem más, mint a lelked, tehát engedd szabadon, hogy magasra szárnyaljon minden helyen, korban és minden határon túl, hogy a létezés egyik legszebb regénye legyen, és a legkedvesebbek és legbátrabbak közé tartozzon, akikre a létezés felnéz.

Kívánok nektek sok élvezetet, és hogy sok élményben és tudásban legyen részetek. Kezdődjön a kaland és a csodálatos világa.

A két mesés madár

A két mesés madár

Helyszínek

A Kereskedő város, Dordor: A pénzért bármit.

A Művészetek kertje: Ahol az álom valóra válthat.

A Hegyek királysága, Kanakan:

Csillogásunk eléri a csillagokat.

A Bölcsek királysága, Marnan:

Ragyogunk, akár a kék gyémánt.

Az Erdő királysága, Ziralisz:

Védeni kell az embertől a fát!

A Homok királysága, Armara:

Mintha senki sem lakná ezt a vidéket.

A Szigetek királysága, Lielin:

Aki hozzánk jön, egy festményt lát.

A Barlang királysága, Zamanok: Sehol se maradjon élet!

A Ror hegység és mező: Az egész itt kezdődött.

A Hangyavár: Eddig merre volt?

Főszereplők

Kió, Sziembe lett szerelmes: Boldogabb lett, mint valaha.

Sziem, Kió a mindene: Mindig ártatlan a mosolya.

Ori, Kió apja: A hatalom csak nekem járna.

Jari, Kió anyja: Senki sem ér fel hozzám valaha.

Sziem apja: Bárcsak minden más lett volna.

Lamir, Sziem fiútestvére: Naplementekor érted megyek.

Szeretlek jobban, mint valaha.

Inon, utállak Ori: A minden is kevés,

egyre több kell nekem, mint még soha.

Dzsínó, Inon lánya: Erőm van, de fordítom a rosszra.

Niran, Inon fia:

Senkit sem szeretek, de ezt mindenki tudja.

Ronan, a Bölcs király: Az utolsó pillanatig

szolgálni foglak titeket jobban, mint valaha.

Rien, Ronan király lánya:

Mindig díszíti az arcát szerény mosolya.

Tilal, a Homok király:

Soha nem mondok le egy barátról, soha.

Mirar, Tilal fia: Nagy teher van a hátamon, a sors tudja.

Rizol, a Gorillák királya:

Mostanában már nem elég az ember szava.

A Vándor, Inon jobbkeze:

Végre gazdagabb lettem, mint valaha.

A Szomszéd, szeretem Szieméket:

Engem eladtak ide, eladtak oda.

Az Öreg, egyedül élek: Tartom a titkot várakozva.

Firó, a Zamanok királya:

Ahol járok, nem marad élet, ami még egyszer virágozna.

A Fájdalom Ura, a kalózok vezére:

Öröm, ha fáj valakinek minden pillanata.

Zir, a rabszolgák vezére:

Nincs nálam kegyetlenebb rabszolga.

Skorpió, a bérgyilkos alakulat tulajdonosa.

Első fejezet: A beképzeltség

A képzelődés

Semmi más, csupán egy kék gyémánt hullott az égből a Földre, és ahogy egyre közelebb került hozzá, úgy nőtt benne a káprázat és a csodálat, mígnem el merte hinni, hogy létezik egy ilyen csodálatos hely ebben a nagyszerű Világegyetemben, ahol minden szín, illat, táj és arc egymással keveredve a legszebb képet festik. Az maga a varázslatos Föld, amely a látványa mindent képzelet felülmúlt.

Ahogy egyre jobban közeledett a Földhöz, határozottan hinni kezdte, hogy ezen a bolygón minden dolog a végtelen örök jót és a létezés varázsát élvezi. De amikor azt hitte, hogy minden szépet látott az égen, látott valamit, aminek szépsége minden szépséget felülmúl. Két szerelmes!

A fiú neve Kió, a lány pedig Sziem. Ők immár három éve szeretik egymást, amióta megpillantották a szemeik egymást ezen a helyen. A Művészetek Kertjében, ahol sok művész és kézműves megfordul, hogy bemutassák a munkájukat, illetve eladják az arra látogatóknak.

Kió gyerekkora óta tanul rajzolni, és már többször járt a Művészetek Kertjében, hogy bemutassa munkáit, és többet tudjon meg a rajz világáról az ottani művészektől. Sziam szintén többször járt itt, mert gyermekkora óta tanulta az apjától a fafaragás művészetét, és az apja műhelyében hagyott rönkökből apró faragványokat készített, amelyeket itt kiállított és eladott.

Míg egy napon hazafelé tartva találkozott Kióval. Csak egy szempillantás volt, de mindketten úgy érezték, hogy azonnal szerelembe estek. Köszöntek egymásnak, de egy szóval sem mondtak többet, mintha elállt volna a szavuk, majd mentek tovább a dolgaikra, de ezután az eszükben csak egy dolog járt szüntelenül, a másiknak az arca.

Egyiküknek sem sikerült ezt elfelejteni, ezért másnap nem is tudom melyikük ért oda hamarabb, de mindkettőjük odament még egyszer, hátha megint megpillantják egymást, akár csak egy pillanatig még egyszer. Egy kis buzgó keresgélés után találkoztak, és attól a naptól kezdve egymás iránti szerelmük egyre nőtt és virágzott.

Titokban tartották egymás iránti szerelmüket, hogy jobban megvédjék azt, különösen azoktól, akik be akarták szennyezni és el akarták pusztítani a szerelmet. Kiskoruktól kezdve sokat hallottak a szerelmesek fájdalmáról és szenvedéséről. Attól féltek, hogy valaki vagy valami képes lesz elválasztani őket egymástól, és elvenni tőlük a boldogságukat. Meg is esküdtek egymásnak, hogy soha nem hagyják, hogy bárki elvegye a szerelmüket, mert úgy érezték, hogy megvan bennük az erő és a bátorság, hogy örökre megvédjék ezt a szerelmet.

Meséli Kió Sziemnek:

- Soha életemben nem voltam ilyen boldog, amíg nem láttalak. Mintha végre megtaláltam volna az emberi lét igazi örömét. És minél több időt töltök veled, annál boldogabb leszek.

Semmi mást nem akart, csak amit egy szerelmes pár akar, hogy a párjával éljen az utolsó pillanatig az életében, hogy csak egymást láthassák örökre.

Kió a gondolat után döntésre jutott, hogy megkéri a lány kezét. Abban a nagy házban végre volt mersze felszólalni és végre megmondani mindezt a hozzá legközelebb álló embereknek, a szüleinek, hogy ők is részt vegyenek a boldogságában. Elmondta hát, hogy ő végre házasodni akar és megvan a szeme fénye, a kiválasztottja, aki nem más, mint Sziem. De a hír hallatán megváltozott a szülei arca és kijött belőlük az, amire a fiú igazán nem számított. Mintha előre mesélt volna nekik valaki erről. Mintha már előre tudták volna, mit fog mondani a fiuk.

Mondja az anyja, Jari:

- Hogy képzeled magad, hogy pont ezzel a lánnyal házasodjál? Hisz a családját a mi családunk nem ismeri, mi ilyenekkel nem házasodunk, az nem illik, nem szokás nálunk. Neked hozzád illő feleség kell. Ők nem érnek fel hozzánk! Bármit kérhetsz, fiam, megkapod, csak ne ezt a lányt válaszd.

- De őt szeretem, és csak őt akarom! Tudom, hogy van sok lány, de engem mindegyik lány közül csak ő varázsolt el. Ha megismeritek, ti is meg fogjátok szeretni, ahogy én, vagy még annál is jobban.

- Ez nem igaz! Csak képzelődsz fiam! Mivel szerelem nincs!

- Ha nincs szerelem, akkor mit érzek én? Tudom, hogy van szerelem, mert minden részemben érzem, a nap minden pillanatában!

- Ébredj fel fiam! Ő csak ki akar használni téged és el akar varázsolni! Ő nem szeret téged, csak be akar hálózni, elcsábított! Olyan szinten, hogy még a kezét is megkérted! Hát hogy lehetsz ennyire ostoba fiam!

- De hát ő is ember, mint én! Miért ne szerethetne? Eleve hallom minden szavában, látom minden tettén és minden pillantásán, hogy ő is szeret engem! Igen, megkértem a kezét és még a nagyanyukám gyűrűjét is odaadtam neki! Ő pedig beleegyezett, hogy a feleségem legyen. Tudjuk, hogy így abba is beleegyezett, hogy odaadja a testét nekem, ami egy nőnek a legnagyobb kincse, és ami a legszebb ajándék is, amit egy nő adhat a férjének, és a szívét is nekem adta, ami a legértékesebb dolog, amit adhat egy ember egy másiknak.

- El vagy tájolva fiam! A szerelemnél sokkal fontosabb dolgok is vannak! Itt a családod, a hírnevünk, a hatalmunk, ez mind sokkal fontosabb, bármilyen szerelemnél! Amúgy is tele van a világ nőkkel! Már évek óta nekem is vannak közülük kiválasztottjaim a te részedre.

- De én csak őt akarom! Csak őt szeretem! Vele úgy érzem, hogy mindenre képes vagyok, nélküle pedig elveszett vagyok. Kérlek titeket, értsetek meg engem, érezzétek a sok boldogságot, amit én érzek.

- De fiam! Értsd már meg, hogy a szerelem egy idő után elmúlik. A mézeshetek elmúlnak, aztán csak marad a keserves élet és a kínlódás.

- De még nem múlt el, sőt egyre jobban szeretem! Sziemmel úgy érezzük, hogy bármilyen akadályt le tudunk együtt győzni.

- Mi már hamarabb is tudtunk a kapcsolatodról, de azt hittük csak kiszórakozod magad vele egy kicsit. Nem tudtuk, hogy ilyen komolyra fordul a kapcsolatotok. Ébredj már fel fiam, ő nem ér fel hozzád, ő csak ki akar használni téged. Ő és a családja nem csak szegények, de más nevelést is kapott és másképpen öltözködik. A jelenléte a családunkban szégyent hozna ránk. Ők nem illenek hozzánk. Felejtsd már el, ennyit nem ér, nem ér egy gondolatot sem. Mit fog rólunk mondani a családunk, mit fognak mondani az emberek és a világ! Szégyen, szégyen! Sohasem fogok beleegyezni ebbe a házasságba! Házasodjál egy hozzád illő nővel és maradjon neked Sziem szeretőként, ha ennyire szereted, mit bánom én, de házasodni vele az soha nem lesz!

- Azt várjátok tőlem, hogy játsszak az emberek érzéseivel? Nem fogom megtenni! Nekem csak ő kell és senki más!

- Nem teheted ezt velünk! Mi is szeretünk téged! Amióta beleszerettél ebbe a nőbe, megváltoztál. Mintha csak ő létezik az életben, pedig mi vagyunk a szüleid, mi neveltünk fel napokon és hónapokon és éveken át és át, vigyáztunk rád, etettünk, itattunk, tanítottunk, nem hagytunk téged semmiben sem hiányt szenvedni. Nem mondhatsz le rólunk ilyen könnyen, pláne egy kis senki miatt.

- Az igaz, hogy szeretem őt bárkinél jobban, de ti vagytok a szüleim és titeket is nagyon szeretlek és mindig is szeretni foglak titeket és örök hálával tartozom nektek, amiért felneveltetek. Kérlek, ne álljatok a boldogságom útjába, kérlek, segítsetek, hogy együtt maradjak vele.

- Az emberek nem bírják azt látni, ha valaki ennyire boldog. Előbb vagy utóbb mindent meg fognak tenni, hogy szétszakítsanak titeket.

- Ha eljön az a nap és már nem szeretjük egymást, akkor szakítunk, de addig is minden pillanatom vele akarom leélni.

Mondja az apja, Ori úr:

- Az biztos fiam, hogy az áldásunk és a beleegyezésünk ebbe a házasságba sohasem fogod megkapni! Ha megteszed átkozni foglak téged és kitagadni és megtagadni, hogy te vagy a fiam és ki foglak tiltani az öröklésből. Ne csináld velem ezt fiam, nélkülem elveszett leszel és éhezni fogsz. Te vagy a családunk jövője, te leszel az örökösöm, ne hagyd mindezt el egy lányért. Annyi másik gazdag és hozzád illő nő van a világon, hallgass ránk és felejtsd el őt. Micsoda szégyen. Tűnj el a szemünk elől és azon gondolkodjál inkább, amit kértünk tőled, ne más dolgokon járjon az eszed. Egy ostoba szerelmes van a családomban, pont csak ez hiányzott! Ne halljalak még egyszer téged arról a senki lányról beszélni, őt felejtsd el. Holnap este fontos vendégek jönnek hozzánk és a híresen szép lányukat is hozzák. Legyél a vacsoránál te is és előtte hozd vissza a gyűrűt a lánytól, ha még nem tűnt el vele. A lányuk, ha minden igaz, a te feleséged lesz. Ezt döntöttem és ez végleges.

Ebben a pillanatban lett a legboldogabb emberből a legszomorúbb.

Kió meséli Sziemnek:

- Mindenem! Nem engedik, hogy egymáséi legyünk. Azóta nem állt meg a könny a szemeimben.

Lassan-lassan ömleni kezdtek a pár szemeiből a gyöngyszerű könnyek megállás nélkül, mintha egy új gyönyörű tiszta patak alakulna belőle.

Ez a kérdés járt közben a kék gyémántban:

- De ezen a gyönyörű Földön hogyan történhetett mindez, ahol azt hittem, hogy mindig mindenki fürdik a boldogságban?

Kérdezi Sziem és a szeme közben tele van könnyekkel:

- Hogyan tovább drága Kió? Nem akarom, hogy miattam összevessz a családoddal, a szeretteiddel. De közben úgy érzem, hogy elveszek, ha nem élhetek veled akár egy pillanatig is, de tudom azt is, hogy a családod sokkal fontosabb, mint én és azt szeretném, hogy együtt maradj velük, nem akarom, hogy énmiattam elveszítsed őket.

- Annak ellenére, hogy ezt tették velem, még mindig szeretem őket, de ők nem értenek meg engem és nem is akarnak megérteni. A mi valóságos szerelmünket az illúzióik miatt tönkre akarják tenni. Ahogy ismerem őket, csak egy dolgot akarnak, minket szétszakítani. Azt kérték tőlem, hogy olyat tegyek, amit, még ha akarnék, sem tudnám megtenni, hogy szakítsak veled. Te vagy mindenem, érted élek és érted kelek, minden álmomban te vagy, minden szép emlékemben benne vagy. Ha egymásra nézünk, mintha mindenünk van, mosolyunkra nevetnek a csillagok és mosolyog a hold. Csak amikor láttalak téged akkor tudtam meg, hogy mennyire érdemes volt élni. Csak azóta érzem, hogy létezek, amióta látott téged a szemem. Hálás vagyok a sorsnak, hogy egymásnak szánt minket. Én nem akarok a szüleimnek rosszat, de tudom, hogy azt tervezik, hogy minket szétszakítsanak és én nélküled nem tudok élni, nem fogok tudni élni, nem is akarok élni.

Micsoda érzelem! A szerelem nem csak végtelen boldogságot hozott a két ember számára, hanem egybeolvasztotta őket olyan szinten, mintha egy ember lennének, nem csak az álmaik egyesültek, hanem mintha a lélegzetük is egyé vált volna.