Keresd a szerző ajándék novelláit:
https://www.alomgyar.hu/ajandek-novella

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

A maffia ágyában 2013

A maffia ölelésében 2014

A maffia szívében 2015

Az Arab 2015

Az Arab szeretője 2016

Az Arab lánya 1. 2016 ● Az Arab lánya 2. 2017

Az Arab fia 2017

A férj prostija 2018

Gyalázat és hit 2018

Gyalázat és szenvedély 2019

Gyalázat és szerelem 2019

Bogi és Buksi kalandjai – Egy barátság kezdete 2019

Sapho I. 2019 ● Sapho 2. 2020

A szárd szikla 2020

A végzet 2020

Copyright © Borsa Brown, 2020

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó, 2020

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Faniszló Ádám

További grafikai munka: Németh Renáta

Szerkesztette: Kalocsai Judit

Korrektor: Dér Adrienn

Tördelés: Dubecz Adrienn

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2020

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-6145-95-6

1. FEJEZET

– Rengeteg turista van itt. Miért gondolod, hogy ő az?

– Nem tudom, csak megérzés. Amerikai volt, ez biztos, hallatszott a beszédén, és amerikaiból azért nincs itt olyan sok. Ráadásul mivel elküldte az adatait, a kor is pont illik rá. – Felnevetek, majd megcsóválom a fejemet, miközben lehúzom a kávét. – Na, és maradjunk annyiban, hogy csak egy amerikai olyan kis ostoba, hogy azt hiszi, bankkártyával mindenhol boldogulhat. Na, meg az ő dollárjukkal.

A minap beszaladtam a boltba egy üveg vízért, és a sorban előttem egy nő állt. A kerekes kosara úgy meg volt buggyantva, mintha a világvégére készülne. Először nem is igen foglalkoztam vele, elnézegettem a formás vádliját, de amikor fizetni kellett, kiderült, hogy turista, és nincs eurója, csak dollárja és bankkártyája. Ekkor figyeltem fel az angoljára, ami amerikainak tűnt. És itt hasított belém a gondolat, hogy éppen a minap érkezett meg a városba az a nő, akinek kiadtam a nagyapámtól örökölt házat, ami semennyire sem volt kiadható állapotban. Gyorsan a segítségére siettem, pénzt váltottam neki, majd leléptem, talán azért, mert féltem a bizonyosságtól. Féltem, hogy elkezdi majd azt a barmot szidni, aki kiadott neki egy disznóólat, és amelyik barom én vagyok.

Pepe fölnevet, és ő is megcsóválja a fejét.

– Nem tudják ezek, hogy ez itt Szardínia!

Szardínia. A sziget, ami kissé levált a világról, parancsol az időnek, hogy lassabban járjon, és a sziget, amelynek saját galaxisa van, maga a tenger.

– Hát nem.

Dollár, meg bankkártya. Ezeket elő lehet venni a nagy bevásárlóközpontokban, de egy kis élelmiszerüzletben… Jesszusom!

– És? Miért nem kérdeztél rá? Ha a te házadat bérli, talán illett volna bemutatkoznod.

– Hülye vagy? Isten mentsen meg attól! Ez egy hisztis hárpia lehet.

Pepe fölnevet, pár másodperccel később én is, mert azt hiszem, a szárd nők nagy hangjától nincs erőteljesebb. Hozzájuk képest egy amerikai nő csak hüppögő kisegér.

– Tartasz a helyzettől?

– Hát… ismerjük el, a ház nem volt éppen makulátlan. Igazából nem is érdekelt, csak egy gyenge pillanatomban töltöttem föl, eszemben sem volt, hogy valaki majd tényleg kiveszi.

Lerakom a csészét a büfé pultjára, majd megindulunk a hajók felé.

– Én megértelek… Tudom, hogy nehéz. De évek teltek már el, és az ott egy értékes hely. Add el, ha fáj a szíved a látványától.