Minden nőnek,
akinek valaha is azt mondták – általában férfiak –,
hogy túl nedves, túl száraz, túl visszatetsző, túl laza,
túl szűk, túl véres vagy túl büdös.

Ez a könyv nektek szól.

Bevezető

A célom, hogy minden nő helyes információkkal rendelkezzen a szeméremtestéről és a vaginájáról.

Az orvoslás egyik alappillére a tájékozott hozzájárulás. Mi orvosok beszámolunk a kockázatokról és előnyökről, majd az információkkal felvértezett betegeink a testük számára helyes döntéseket hoznak. Ez viszont csak akkor működik, amikor az információ helyes és elfogulatlan. Ugyanakkor az ilyen jellegű ismeretek felkutatása kihívást jelenthet, mivel az információk korából gyorsan a tévhitek periódusába léptünk.

Csodaelixírek és gyors megoldások ősidők óta léteznek, így a téves és fantasztikus orvosi eredmények nem mennek újdonságszámba – bár egyre nehezebb és nehezebb elkülöníteni a mítoszokat és az orvostudományt.

A közösségi oldalakon állandóan fellelhető, változó minőségű gyógyászati cikkek mellett az (esetleg nem is létező) új tartalmakat vadászó, szenzációhajhász hírciklusok követelményei is meghatározók. Ami pedig a női testet illeti, még több hamis információról beszélünk. Az áltudományok és hirdetőik legalább annyira érdekeltek a félrevezetésben, mint a patriarchátus.

A reproduktív szervek tisztaságával és megtisztításával kapcsolatos megszállottság azokra az időkre vezethető vissza, amikor a nők értékét a szüzességük és az határozta meg, hogy hány gyermekük lehet. A hüvely és a méh pénznemek voltak. És amikor az ezzel kapcsolatos félelmeinkhez szólnak, valami elemit ébresztenek fel bennünk. Nem véletlen, hogy a nők számára előállított termékek nevében sokszor szerepelnek a „tiszta” és a „természetes” szavak.

A média és a celebek ezeket a félelmeket használják ki, amikor vaginakatasztrófákról és a megelőzésükre készített termékekről írnak, mintha a vagina (amely az emberi fejlődés során, sokkal azelőtt, hogy a modern varratokat feltalálták, úgy alakult ki, hogy szülés közben képes legyen tágulni és repedni) olyan érzékeny lenne, hogy bármikor tönkremehet.

A Vaginabiblia miért nem Vagina- és vulvabiblia? Mert vaginának mondjuk a női nemi szerv alsó részét (a vaginát és a vulvát). Orvosi meghatározásban a vagina csak a hüvely, amely a testben található, de a nyelv fejlődik, és a szavak új jelentéseket kapnak. Például életem során az „üzenet” szó is olyan jelentésekkel bővült, amikre gyermekként sosem gondoltam volna. Az angol nyelvben használt, óangol eredetű „gut” szó általában az emésztőrendszer alsó részét (gyomortól lefelé) jelenti – de nem mindig. Ami azt illeti, ez egy meglehetősen pontatlan kifejezés; ennek ellenére ezt használja az angol nyelvű orvosi közösség, és még az emésztőrendszerrel, májjal, epével és hasnyálmiriggyel foglalkozó egyik vezető folyóiratnak is ez a címe.

Harminchárom éve foglalkozom gyógyítással, és huszonnégy éve vagyok nőgyógyász. Sok nővel beszélgettem, tudom, milyen kérdéseket tesznek fel, és ismerem azokat a kérdéseket is, amiket nem mernek feltenni.

A Vaginabibliában összefoglaltam mindent, amit szeretnék, ha a nők tudnának a vaginájukról és a szeméremtestükről. Ez a válaszom minden nő számára, aki a rendelőben vagy online hallgatta a magyarázataimat, és azon gondolkodott, „Ezt én hogyhogy nem tudtam?”.

Olvashatjuk a könyvet az elejétől a végéig, vagy fellapozhatjuk az adott fejezeteket és részleteket, amik megszólítanak. Csak nyugodtan! Remélem, hogy az idő múlásával a könyv sok lapja lesz viseltes, ahogy utánaolvasunk annak, amit orvosunk a rendelőben mondott; a termékeknek, amik hihetetlen ígéreteket tesznek a hüvelyünk és a szeméremtestünk megjavításáról; valamint ahogy anatómialeckéket adunk egy barátunknak vagy szexuális partnerünknek.

A nők félreinformálása a testükkel kapcsolatban senkinek sem használ. Én azért dolgozom, hogy véget vessek ennek.

Dr. Jen Gunter

Fogjunk bele

1.

Szeméremtest – A vulva

Egyetlen nőnek sem vált még javára, hogy kevesebbet tudott a testéről.

A szeméremtest – vagyis a külső nemi szerv – a legprofibb multifunkciós eszköz: a szexuális élvezet legfontosabb anatómiai egysége; védelmezi a hüvelynyílás szöveteit; természeténél fogva ellenáll a vizelet és a széklet okozta irritációnak; és képes világra hozni egy babát, majd úgy meggyógyulni, mintha mi sem történt volna. Aztán mindezt megismételni.

Ja, és többszörös orgazmusra képes.

A pénisz és a herezacskó fel sem érhet a szeméremtesthez!

Mi a probléma? A szeméremtest gyakran méltatlanul mellőzött. Ez pedig nagyban annak köszönhető, hogy a patriarchális társadalom nem sokat fektet a női élvezetbe, és fél tőle. Amikor kizárjuk a női testről és szexualitásról folytatott beszélgetésekből a vulvát, kitöröljük a női orgazmusért felelős szervet. És nagyban megnehezítjük, hogy a nők az egészségügyi ellátóikkal kommunikáljanak.

Az alsó genitális traktus legfontosabb anatómiai alapelve: a vulva vagy szeméremtest a külső egység (ahol a ruhánk a bőrünkhöz ér), míg a vagina vagy hüvely belül helyezkedik el. A kettő közötti átmeneti terület pedig a hüvelytornác.

A szeméremtest fő részei (lásd 1. ábra):

• Szeméremdomb

• Nagyajak (külső szeméremajak)

• Kisajak (belső szeméremajak)

• Csikló makk (a csikló látható része)

• Csikló fityma

• Hüvelytornác

• Húgycsőnyílás (a húgyhólyagból kivezető csatorna)

• Gát (a hüvelybemenet és a végbélnyílás közötti terület)

A végbélnyílást is meghívjuk a vulvapartira, annak ellenére, hogy szigorúan véve az emésztőrendszer, és nem a szaporító szervrendszer része. A szeméremtest számos elváltozása a végbélnyílást is érinti, és a nők gyakran nehezen kapnak segítséget anális problémákkal kapcsolatban – az orvosok, amikor meghallják, hogy „nők” és „ott lent”, gyakran egyenesen a nőgyógyászhoz irányítják a betegeket. Továbbá egyeseket érdekel az anális szex, valamint a hüvelyi szülés egyik szövődménye lehet a székletinkontinencia.

A csiklóhanyagolás története

Réges-régen, Hippokratész idejében (akiről sok kutató úgy tartja, hogy nem is volt valódi személy) a férfi orvosok ritkán végeztek medencetáji vizsgálatokat nőknél, vagy akár boncoltak női testet, mivel helytelennek és ízléstelennek tartották, hogy egy férfi a házastársi kapcsolaton kívül egy nőt megérintsen. Mivel nem voltak női orvosok, minden, amit elsőként a nők testéről a régi orvosi tankönyvekbe írtak, és az első orvosoknak tanítottak, olyan tudás volt, amit nők és bábák adtak át a férfiaknak, akik pedig meglátásuk szerint értelmezték a hallottakat. Az orvoslást már a kezdetektől átitatta a „férfi magyarázat”.

A legtöbb múltbéli orvos (és valószínűleg sok férfi kortársuk) nem tudta, hogy mi lehet a csikló szerepe, és jelentéktelennek tartotta. Ez pedig éles ellentétben áll a pénisz anatómiai dicsőségével. Az orvostudomány a test minden felületéhez rendel egy elülső és egy hátsó részt, amiket ventrálisnak (hasi) és dorzálisnak (háti) nevezünk. Ha ránézünk egy semleges testhelyzetben, egyenesen álló emberre (kar a test mellett, tenyérrel kifelé), az arc, a mellkas és a tenyér a ventrális oldalon található, míg a hát és a kéz hátoldala dorzális helyzetben van. Ez a meghatározás persze eltér, amikor a péniszről beszélünk, hiszen ez így természetes. A múltbéli anatómiai meglátás szerint a férfi semleges pozíció egy hatalmas, égbe mutató erekcióval jár. Amivel természetesen az a probléma, hogy a férfiak nem állandó erekcióval járkálnak, ezért amikor a legtöbb ember által nyugalmi helyzetnek nevezett pozícióban nézünk egy férfit – azaz nem merev pénisszel –, amit látunk, nem a pénisz „elülső” része, hanem valójában a dorzális vagy háti felülete, míg a nem látható a ventrális oldala.

Ez egy jelentős tény; csodálatosan (tragikomikus nézőpontból) szemlélteti, hogy a társadalom és az orvoslás is mennyire az erekciók megszállottja, míg a csikló alig érdemel egy lábjegyzetet. Amikor a régmúlt gyógyítói egyáltalán megemlítették a csiklót, a pénisz női változataként beszéltek róla. És természetesen alsóbbrendűként. (Sajnálom, de a szerv, amely többszörös orgazmusra képes, és kizárólag az élvezetért létezik, nem alsóbbrendű, hanem a mérce.) A csiklóhanyagolás nem csak az orvoslásban érvényesült. Csak gondoljunk arra a sok ógörög szoborra jól látható herével és pénisszel (bár a hímvesszők kisebb méretűek, mivel akkoriban a szexualitást és az intellektuális eredményeket ellentétesnek tartották, ezért az ideált a nagy agy, és nem a nagy pénisz jelentette). A korabeli szeméremtest nem volt több egy összezárt lábakkal eltakart rejtélyes dombnál.

Kr. u. 1000 körül a perzsa és arab orvosok elkezdtek nagyobb figyelmet szentelni a csiklónak, de mivel a férfi gyógyítók nem érhettek a meztelen női testhez vagy akár egy női holttesthez, a munka lassú volt. A 17. század végére a női anatómia leírása, a csiklóval együtt, meglehetősen pontos lett, legalábbis anatómiai szempontból. Néhány anatómus emlékét az általuk helyesen leírt képletek neve őrzi – például Gabriele Fallopióét (a petevezeték angol megnevezésében; ő találta fel, és tanulmányozta klinikai vizsgálattal az első óvszert) és Caspar Bartholinét (Bartholin-mirigy).

1844-ben az anatómus Georg Ludwig Kobelt olyan részletes tanulmányt publikált, hogy a csikló általa összeállított leírása a maiakkal vetekszik. Ugyanakkor a munkáját tulajdonképpen figyelmen kívül hagyták (ahogy a témában szinte minden eredményt, ami megelőzte), nagy valószínűséggel a viktoriánus eszmék terjedésének (amely lényegében a női szexualitás veszélyeiről szólt) és Freud azon tévhitének köszönhetően, hogy a csikló „éretlen” orgazmust produkál.

A rendelőkben a női szexualitás sok éven át tabu volt, és az elnyomás ezen formája nem csupán az orvoslás kudarcát jelentette. 1938-ban egy Los Angeles-i tanárt, Helen Hulickot a bíróság megsértésével vádolták, mert merészelt tanúként nadrágban megjelenni, és a férfi bíró utasítása ellenére sem volt hajlandó ruhát húzni. Ötnapos letöltendő büntetésre ítélték. Akkoriban a nők egészségének, különösen a szexuális egészségének nagy részét jelentéktelennek tartották, mivel a nőket is így látták.

Az 1920-as és 30-as évek orvosai valóban azt hitték, hogy a hüvely veszélyes baktériumokkal van tele. Természetesen ez az elgondolás abszurd, és ennek felismeréséhez orvosi végzettségre sincs szükség. Ha a vagina állandó, fertőző, csaknem katasztrofális állapotban lenne, evolúciós szempontból nézve a kérdést, a nők sosem maradtak volna életben. Ugyanakkor a piszkos vagina narratívája tökéletesen illik a női elnyomás társadalmi törekvésébe.

Nagy akadályt jelentenek az alábbiak: az orvoslás egy férfiak által dominált hivatás egy férfiak által dominált társadalomban, amit nem kimondottan érdekelnek a nők saját testükkel kapcsolatos tapasztalatai és véleménye; a női szexualitás péniszközpontú nézete; és a Freud által népszerűsített hit, miszerint a csikló jelentéktelen. Továbbá, mivel a csikló javarészt belső szerv, nehezebben tanulmányozható, mint a pénisz. Végül a szakembereknek lehetőségük nyílt anatómiai tanulmányokat végezni női holttesteken a csikló vizsgálatára, de fontos kiemelnünk, hogy a munkájuk korlátozott volt. A legtöbb holttestekkel végzett kutatás kis számú testtel dolgozik; hét már soknak tekinthető. A holttestek drágák és nehezen elérhetők. Sokuk pedig idős, és a csikló mérete csökken menopauza után; egy holttestekkel végzett kutatásban kizárólag hetven és nyolcvan év közötti alanyokkal dolgoztak. A tartósítási eljárás szintén deformálja a csiklót. Az MRI (mágneses rezonanciás képalkotás) hajnala előtt lehetetlen volt megállapítani, hogy a csikló egy élő nő testében pontosan hogyan helyezkedik el, és miként töltődik fel vérrel szexuális ingerlésre adott válaszként.

Az anatómiai tudásunk sokat fejlődött. Bár nem emlékszem az orvosi egyetemen és a rezidens éveim során minden anatómiaórára, amin részt vettem, még megvannak a tankönyveim. Kettőt 1984-ben, a harmadikat 1988-ban nyomtatták. A két kifejezetten szülész-nőgyógyászattal foglalkozó kötetben a csikló ábrázolása anatómiailag helyes, viszont az általános anatómiai tankönyvben (1984-ből) három oldalt szenteltek a pénisz ábrázolásának (kettő színes), míg a csiklóról az egyik oldal felső sarkába illesztett egyetlen ábrázolás látható – és a teljes kép lilásbarna. Továbbá „miniatűr pénisznek” nevezik.

Csikló

A csiklónak egyetlen rendeltetése van: a szexuális élvezet. Az emberi test egyetlen képlete, amit kizárólag élvezetre terveztek.

Felépítésében úgy gondoljunk rá, mint egy fordított Y-ra, amelynek mindkét oldalán két kar található. Az Y csúcsa visszahajlik, ez a csikló egyetlen látható része. Ezt makknak nevezzük, amit részben eltakar a fityma. A fordított Y a húgycsövön pihen, a két karja oldalról körbeveszi.

A felszín alatt a következők találhatók:

• Csikló test: A fordított Y azon része, ami önmagára hajlik. 2-4 cm hosszú. Szalaggal tapad a szeméremcsonthoz.

• Csikló gyökér: Összeköti a csikló testet a szárakkal (crura). Itt futnak össze a csikló erektilis szövetei. Fontos az érzékelés szempontjából, mivel közvetlenül a bőrfelszín alatt található (a húgycső felett).

• Csikló szár (crura): A fordított Y külső karjai (vannak, akik a villacsont két szárához hasonlítják őket). 5-9 cm hosszúak, mindkét oldalon egy található, hozzávetőlegesen a nagyajak alatt.

• Bulbus vestibuli: A fordított Y belső karjai. 3-7 cm hosszúak, és a húgycső, valamint a hüvely külső felszínéhez kapcsolódnak.

Mivel a csikló nagyon közel található a húgycsőhöz és a hüvely mellső falához, sok szakértő jobban kedveli a clitorourethro-vaginális komplex megnevezést.

A szexuális érzékelésben a teljes csikló részt vesz, a szerv minden része erektilis, azaz képes feltöltődni vérrel, és merevedni. A csikló makkjában a legmagasabb az idegvégződések koncentrációja, ugyanakkor itt található a legkevesebb erektilis szövet. A csikló testében és száraiban összpontosul a legtöbb merevedésre alkalmas szövet. A csikló minden részében vannak idegek és erektilis szövet; valószínűleg ez a magyarázata annak, hogy képesek azok a nők is orgazmusra, akik csikló makk nélkül születtek; akiknek műtéti úton eltávolították a húgycsövét (és nagy eséllyel a csikló hozzá kapcsolódó részeit), vagy nemiszerv-csonkítást, női körülmetélést szenvedtek el. Ebből tudjuk, hogy a teljes clitorourethro-vaginális komplex képes a szexuális érzékelésre, azaz sok szexuálisan ingerelhető terület vár felfedezésre. Ezt tehetjük szórakozásból, kísérletezgethetünk a különféle szexuálisan ingerelhető területekkel (a szexfelfedezés a legjobb), továbbá orgazmus eléréséért. Egyes nők számára nem feltétlenül a csikló makkjának ingerlése a legjobb út az orgazmus felé, az egyéb területek stimulálása hatékonyabb lehet. A tény, hogy a csikló sokkal több, mint a makkja, reményt adhat olyan nők számára, akiknek megsérült ez a részük – például onkológiai műtét vagy csonkítás során –, bár nyilvánvalóan nem kárpótolhatja a veszteséget.

Szeméremajkak és szeméremdomb

A szeméremdomb és a két pár szeméremajak, a kisajak és a nagyajak azért létezik, hogy felerősítse a szexuális élvezetet, valamint védelmezze a hüvelynyílást.

A szeméremdomb az a bőr és zsírszövet alkotta terület, ami a szeméremcsont és a csikló fityma között található – a zsírszövet kissé megemeli a képletet, és egyfajta mechanikai barrierként működik. A szeméremdombtól a hüvelynyílás alá futó nagyajkat szőrös bőr- és zsírszövet alkotja. Különféle mirigyekkel teli, és általában 7-12 cm hosszú, de ne aggódjunk, ha a sajátunk ennél kisebb vagy nagyobb.

A kisajakban nincs zsírszövet, viszont erektilis szövet található benne, ezért szexuális ingerlésre duzzad és merevedik. A csikló makkjával egyvonalban két redőre osztódik, a felső adja a csikló fitymát, míg a közvetlenül alatta található rész a frenulum, vagyis fitymafék. A csikló makkja az előbbi redők között rejlik, ezért a kisajak mozgatása növeli a szexuális élvezetet. A kisajak tele van a szexuális válaszban jelentős szerepet játszó speciális idegvégződésekkel, különösen a pereménél, ezért egészen finom érintéseket is képes érzékelni.

A kisajak kitüremkedhet a nagyajakon kívülre, nincs „normál” mérete, sem alakja. Szélessége általában 1 és 5 cm között változik, de a szélesebbeket sem tekintjük orvosilag rendellenesnek. Nem feltétlenül szimmetrikus – a két oldalára testvérekként, és ne ikrekként gondoljunk.

A szeméremtest bőre

Mikroszkóppal vizsgálva minden bőrfelület téglafalra hasonlít – több rétegben egymásra pakolt sejtekből áll. A legalsó rétegben találhatók a speciális bazális sejtek, amik az új bőrsejteket termelik – utóbbiak úgy kerülnek a bőrfelszínre, mintha futószalagon utaznának. A sejtek a felfelé vezető úton fejlődnek, közben pedig egy keratinnak nevezett fehérjét termelnek, ami a vízállóságukért felel, valamint erősebbé teszi a sejteket, hogy ellenállóbbak legyenek a sérülésekkel szemben. A felszínen a bőrsejtek zsíros anyagokat termelnek, amik további védelmet jelentenek a sérülésekkel és a fertőzésekkel szemben, illetve nedvességet zárnak a bőrbe. A bőr felső rétegében található sejtek elhalnak, és a mindennapi igénybevétellel, valamint a traumákkal távoznak. Az új bőrréteg hozzávetőlegesen harminc nap elteltével cserélődik.

A szeméremdombban és a nagyajakban verejtékmirigyek (ekrin mirigyek) is találhatók, amik pórusokon keresztül közvetlenül a bőrre választják ki a verejtéket. A felszínükön továbbá található pehelyszőrzet (finom, az őszibarack felszínén látható szálakhoz hasonlít) és fanszőrzet; mindkettő mechanikai barrierként védelmezi a bőrt, valamint bezárja a nedvességet. Mivel a fanszőrzet minden szála idegsejthez kapcsolódik, a húzása vagy dörzsölése szerepet játszhat a szexuális ingerlésben.

A fanszőrzet és a pehelyszőrzet szőrtüszőiben faggyúmirigy található; az általa termelt faggyú egy olyan olajos anyag, ami őrzi a bőr puhaságát és rugalmasságát, valamint hozzájárul a vízállóságához. A fanszőrzet tüszői továbbá apokrin mirigynek nevezett speciális verejtékmiriggyel is rendelkeznek (a hónaljban is előfordul), ami serdülőkorban aktiválódik, és különleges, nyomokban hormonokat és feromonokat tartalmazó, olajos verejtéket választ ki a szőrszálra. A bőrön található baktériumok az apokrin mirigyek váladékát alakítják szagos anyagokká, ezek felelnek a tipikus, intenzív apokrin verejték szagáért. Az apokrin verejtékmirigyek valódi rendeltetését pontosan nem ismerjük, de mivel fejlődnek és serdülőkorban lépnek működésbe, illetve feromonokat választanak ki, nagy eséllyel a szexuális vonzalomban lehetett vagy van szerepük.

A kisajak bőre kevesebb réteggel és keratinnal rendelkezik. A hüvelynyíláshoz közeledve egyre hangsúlyosabb a bőr ezirányú fokozatos változása, átmenete. A kisajkon nem található szőrzet, viszont vannak faggyúmirigyei. A kevesebb keratin, vékonyabb bőr, valamint a szőrzet hiánya védtelenebbé teszi a traumával és irritációval szemben.

Az apokrin és faggyúmirigyek váladékai összekeverednek a bőrsejtek által termelt zsíros anyagokkal, és létrehozzák a savköpenynek nevezett réteget – ez a hám felszínén található, védelmez a baktériumokkal, vírusokkal, valamint egyéb szennyezőanyagokkal szemben. A szeméremtest bőrének pH-értéke 5,3-5,6 körül alakul, enyhén savas (a víz pH-értéke 7,0, ezt tekintjük semlegesnek).

Melanin

A bőrünk, a hajunk és a szemünk szivárványhártyájának színét mind a melaninnak nevezett pigment adja, amit a bőr bazális rétegében speciális melanocitasejtek termelnek. Érdekes módon a szeméremtestben több melanocita található, mint a test bármely más pontján, mégis a bőrszíne szinte azonos a test többi részén láthatóval (a tenyér és a talp kivételével, ami világosabb lehet). Tudomásom szerint az orvostudománynak egyelőre nincs magyarázata arra, hogy a hátunk miért rendelkezik kevesebb melanocitával, mint a vulvánk, míg a színük szinte azonos vagy nagyon hasonló.

A melanin elnyeli és visszatükrözi az ibolyántúli sugarakat, valamint védelmet nyújt a napfénnyel szemben, a melanociták pedig biológiai, fizikai és kémiai ingerekre is válaszolnak, továbbá az immunrendszer működésében játszanak jelentős szerepet.

Hüvelytornác

A hüvely és a szeméremtest találkozása a hüvelytornác, itt található a húgycsőnyílás is. A hüvelytornác technikailag még a külső genitália része, viszont a bőre hasonlít a hüvelyéhez: nyálkahártyás, azaz nagyon kevés keratint tartalmaz, és a sejtjei glikogént tartalmaznak, afféle cukorraktárként. Emellett szőrzet és faggyúmirigyek sem találhatók itt, így a szövetet fizikailag főként a kisajak védelmezi.

A hüvelytornác két pár specializálódott miriggyel rendelkezik – a felső pár a Skene-féle mirigy (paraurethralis mirigy), amely fejlődéstanilag a férfi prosztata megfelelője (kutatások felfedték, hogy aprócska mennyiségű prosztataspecifikus antigént, PSA-t termel). A Bartholin-mirigyek a hüvelytornác alján, kétoldalt helyezkednek el. Mindkét mirigypár jelentős mértékben hozzájárulhat a hüvelybemenet síkosításához szexuális együttlét során.

Anális záróizom

A végbélnyílásnak két izomgyűrűje van, a belső és a külső záróizom. Az ánusz nyálkahártyája sűrűn beidegzett (sok idegvégződéssel rendelkezik), mivel a szövetnek képesnek kell lennie megkülönböztetni a szilárd és a folyékony székletet, valamint a gázt, illetve szabályoznia a társadalmilag elfogadott körülmények között és időzítés szerint történő ürítést. Bizonyos emberek az idegek gazdag hálózata miatt találják az anális szexet igazán élvezetesnek, valamint ez az oka annak is, hogy az aranyér, valamint a fisszulák (a bőr apró repedései, sebei) nagyon fájnak.

A széklettartási képesség tekintetében a belső záróizom a legfontosabb, megközelítőleg a kontinencia 80 százalékáért felel.

ÖSSZEGZÉS

- A testünk azon része, amely hozzáér az alsóneműnkhöz, a szeméremtest; a belső rész a vagina. A hüvelytornác a kettő között található.

- A csikló sokkal nagyobb, mint a látható része, és az egyetlen szerv, amelynek kizárólag az élvezet a rendeltetése.

- A kisajaknak és a nagyajaknak nincs „normál” mérete.

- A kisajak, a nagyajak és a szeméremdomb mind hozzájárulnak a szexuális élvezethez, és védelmezik a hüvelynyílást.

- A szeméremtest bőrének a pH-értéke savas, 5,3 és 5,6 között változik.

2.

Vagina

A vagina egy kötőszövetből és izomrostokból álló cső, amely a szeméremtest és a méhnyak között létesít összeköttetést. Elismerem, hogy ez a legkevésbé szexi leírása valaminek, ami ennyi élvezetet ad. Szívem szerint én valami más kifejezést használnék, mivel a vagina latinul „hüvelyt” jelent, és utálom, hogy a női anatómia leírását az határozza meg, hogy miként illeszkedik a péniszhez. A vagina a hüvelybemenetnél kezdődik, nem messze a hüvelytornáctól, és része a szűzhártya.

Miért van egyáltalán szűzhártyánk?

Az evolúciós biológusok nem tudják számomra megnyugtató módon megválaszolni a kérdést.

Egyes szakértők úgy feltételezik, hogy a szűzhártya valamikor bizonyítékként szolgált a férfiak számára, hogy nem fogják mások gyermekeit nevelni, de ez az elgondolás több okból is valószínűtlennek és nevetségesen patriarchálisnak tűnik. A szűzhártya fizikai aktivitás miatt szakadhat, viszont a szexuális aktivitásról beszámoló tizenévesek megközelítőleg 50 százalékának ép a szűzhártyája, ezért ez a legkevésbé sem megbízható „szüzességjelző.” A „tisztaságmegőrző” elmélet továbbá azt is feltételezi, hogy evolúciós szempontból csupán az első gyermeknek van értéke, viszont az emberi történelem nagy részében az újszülöttek 30-50 százaléka nem élte túl az első életévét. Ezt figyelembe véve semmi értelme befektetni egy feltehetőleg értékes biológiai erőforrást egy olyan szexuális érintkezésbe, amely nem feltétlenül biztosít életben maradó gyermeket – vagy egyáltalán gyermeket.

Egy további feltételezés szerint a szűzhártya azért alakult ki, hogy az első szexuális együttlét fájdalmas legyen a nők számára, és a továbbiakban csak azzal a férfi partnerrel szexeljenek, akihez „kötődnek”. Ugyanakkor meglehetősen nyilvánvaló, hogy a legtöbb nő számára a szexuális debütálásuk nem annyira fájdalmas, hogy utána kitartsanak a feltételezett Nagy Ő mellett. Ha ennyire fájna, nem lenne ennyi várandós tizenéves. Emellett, ha a szűzhártya evolúciós célja valóban az lenne, hogy akkora csalódássá tegye az első szexuális tapasztalatot, hogy a nők ne keressenek tovább, és így az „első férfijukkal” maradjanak, értelmetlennek tűnik, hogy a korai reproduktív években egy olyan csodálatos szerv, mint a csikló, tökéletesen működőképes.

Én abban az elméletben hiszek, hogy a szűzhártya az emberi történelem egy pontján fizikai barrier volt, aminek a védelmezés volt a célja. Serdülőkor előtt a hüvely nyálkahártyája (bőre) különösen érzékeny az irritációra. Ha egy serdülőkor előtt álló lánynak akárcsak egy aprócska mennyiségű kosz is kerül a vaginájába, az súlyos gyulladásos reakciót okozhat. Az ösztrogén, a szeméremdomb és a nagyajak zsírszövete, a fanszőrzet és a kisajak – a hüvely alsó részének szinte minden védelmi mechanizmusa – sem fejlődik ki serdülőkorig. A szűzhártya tehát egy serdülőkor előtti fizikai védőpajzs a szennyeződések ellen. Ahogy az evolúció során fejlődtünk, és elkezdtünk felegyenesedve járni, ezzel pedig fizikailag távolabb vittük a vagina nyílását a piszoktól, kevésbé szükségessé vált a hüvely alsó részének fizikai védelme, illetve az evolúció számára kevésbé lett fontos az erős, fizikai védelmet nyújtó szűzhártya. Ez magyarázhatja azt is, hogy ma miért ennyire változatos a szűzhártyák megjelenése: vélhetően már nincs biológiai rendeltetésük.

Magzatok esetében a hüvely szilárd csőként kezd fejlődni. Aztán fokozatosan tűnnek el a belsejéből a sejtek – ez a folyamat fentről (a méhnyaktól) lefelé halad. A maradványok, amik a hüvely alsó részében találhatók, képezik a szűzhártyát, ami lehet gyűrű vagy félhold alakú, lyukas, esetleg teljes egészében hiányozhat is. Előfordul, hogy nagyobb mennyiségű szövet marad hátra, ami vízszintes vagy függőleges sávokat képezhet a hüvelyszövetben; ezeket septumoknak vagy sövényeknek nevezzük. A sövények lehetnek gyengék, és könnyedén átszakadhatnak tamponhasználattal vagy szex során behatolással, viszont nagyon vastagok is; ritkán akár el is zárhatják a hüvelyt. Érdemes kivizsgáltatni a hüvelyi septumot minden olyan serdülőnél, aki elmúlt tizenhat éves, és még nem kezdett menstruálni, valamint minden nőnél, aki képtelen behelyezni egy tampont, ujjakat vagy péniszt; fájdalom miatt nem tud részt venni hüvelytükrözésen; vagy hüvelyi behatolás során elzáródást érez. Hüvelyi septum jelenléte esetén mindig gondolni kell a felsőbb genitális traktus kettőzöttségi állapotára is, pl. kettőzött méh, kétszarvú méh.

Hüvely: az alapok

A hüvelyt különleges hám, nyálkahártya borítja. A nyálkahártya harmonikához hasonló redőkbe rendeződik – a nők ezeket „kitüremkedéseknek” vagy a bőr keménységének érezhetik. A legkönnyebb úgy elképzelni a redőket, mintha 180 × 200 centiméter nagyságú gumis lepedőt tennénk egy 160 × 200 centiméteres matracra.

A nyálkahártya egy simaizomrétegen található, amely a hüvely külső falát adja. A simaizom az izmok azon csoportjába tartozik, amelyek nem szabályozhatók tudatosan (a beleinket is simaizom alkotja). Talán nem ismerjük behatóan a hüvelyi simaizom minden funkcióját, de úgy tartjuk, hogy elsődleges feladata a hüvelynyílás felé mozgatni a vért és a hüvelyváladékot. Amennyiben az izomösszehúzódások szabályozatlanná válnak, vagy túlságosan sokat görcsölnek, fájdalmat érezhetünk. Bizonyos adatok arra mutatnak, hogy a fájdalmas menstruációt tapasztaló nők hüvelyi simaizomszövete többször összerándul, és fokozottabb szabályozatlan aktivitás jellemzi.{1}

A redők és a simaizom teszik lehetővé, hogy pihenő helyzetben a hüvely összefeküdjön, és a falai érintkezzenek, kizárva a levegőt, majd behatoláshoz vagy hüvelyi szüléshez táguljon. Mindenkit (oké, a patriarchátust) lenyűgöz a pénisz képessége a növekedésre, viszont a néhány centiméteres változás, amire a hímvessző képes, szinte semmi a hüvely tágulási képességéhez viszonyítva.

A hüvelyi simaizmot gazdag érhálózat veszi körbe. A kiváló vérellátás az egyik oka annak, hogy a hüvely sérülések után általában jól gyógyul.

A hüvely hossza meglehetősen változatos. A hátsó fala (közelebb a végbélhez) hosszabb, és körülbelül 5,1-14,4 centiméter között változhat, míg a mellső fala nagyjából 4,4-8,4 centiméter hosszú lehet. A termetünk és a testünk alakja nem határozza meg a hüvelyünk hosszát. A vagina emellett a méhnyakhoz közeledve felfelé egyre inkább kiszélesedik.

Medencefenék

A medencefenék izmai három rétegben veszik körbe a hüvelyt és a hüvelybemenetet. Ezek az izmok strukturális támasztékot biztosítanak a kismedencei szervek számára, biztosítják a kontinenciát (vizelet és széklet), összehúzódnak orgazmus során, valamint szerepet játszanak a törzsünk stabilizálásában és a testtartásunkban. Orgazmus közben a medencefenék-izmok általában 3-15 alkalommal húzódnak össze. Ezt olyan kutatásoknak köszönhetően tudjuk, amikben nők erősen megfigyelt környezetben orgazmusig ingerelték magukat. (Sohasem tudtam elképzelni, hogy a kutatók miként szereznek anyagi támogatást az ilyen vizsgálatokhoz!)

A felszíni izomréteg közvetlenül a szeméremtest bőre alatt húzódik, és három izom alkotja: az ischiocavernosus izom (a csikló szára), a bulbospongiosus (hüvelybemenet körüli izom) és a felületes haránt gátizom. A pont, ahol a felületes haránt gátizom, a hüvelybemenet körüli izom és az anális záróizom találkoznak a gát területén, ott a hüvelybemenetet körülölelő bulbospongiosus és a végbélzáró izom két körkörös struktúrája középen egy nyolcas alakban illeszkedik egymáshoz. Ennek nagyon fontos statikai és funkcionális jelentősége van mindkét szerv esetében.

Az izmok mélyrétege a szeméremcsonttól előre és hátrafelé, valamint a medencecsonthoz és a farokcsonthoz terjed, mint egy függőágy. Nyílások találhatók benne a húgycső, a hüvely és a végbél számára. A mélyréteget összefoglaló néven végbélemelőnek nevezzük, és három izom alkotja: a puborectalis, a pubococcygeus és az iliococcygeus izom.

A medencefenék-izmok általában nem állnak tudatos szabályozás alatt – nem gondolunk a húgyhólyagunk vagy a beleink ürítésére, sem az orgazmusra, csak megtörténnek. Miután elegendő motoros és szenzoros kontrollt szerzünk, arra képezzük a húgyhólyagot és a beleket, hogy egymástól hozzávetőlegesen függetlenek legyenek, mint a háttérben működő számítógépes programok. Evolúciós szempontból ezek a működések nagy eséllyel azért váltak részben tudattalanná, mert ha állandóan figyelnünk és szabályoznunk kellene a hólyagunk és a beleink működését, soha nem másztunk volna ki a mocsárból!

A medencefenék gyengeségét vagy repedését leggyakrabban szülés okozza, és ez inkontinenciát (széklet és vizelet) és a kismedencei szervek süllyedését eredményezheti (a kismedencében található méh, hólyag és végbél lejjebb kerül, és betüremkedik a hüvelybe). Amennyiben a medencefenék túl feszes lesz, az általa kiváltott izomgörcsök szex során jelentkező és kismedencei fájdalomhoz vezethetnek.

Hüvelynyálkahártya

A hüvely nyálkahártyája megközelítőleg huszonnyolc sejtréteg vastag. Ahogy a szeméremtestnél, itt is található egy bazális sejtréteg, ami állandóan termeli az új sejteket. Ugyanakkor a vulvával ellentétben a vagina sejtjei glikogént tartalmaznak, cukrot raktároznak. Emellett sokkal kevesebb keratint tartalmaznak a szeméremtest sejtjeinél, így a hüvely valamivel kevésbé jó áteresztőképességű, mint a vulva. Utóbbi lehetővé teszi, hogy a véráramból kis mennyiségű folyadék szivárogjon a hüvely sejtjei közé, és a hüvelyváladék részévé váljon. Ez a folyadék a transzudátum. A csökkent vízállóság továbbá azt is jelenti, hogy bizonyos anyagok a hüvelyből a véráramba kerülhetnek.

A hüvely nyálkahártyája gyorsabban megújul, mint a szeméremtest bőre – minden kilencvenhat órában kialakul egy új réteg. Ennek több biológiai oka is van:

• Súrlódás: Akármilyen gyengédek is vagyunk az ujjakkal, játékokkal, nyelvvel vagy pénisszel, a súrlódás ledörzsöli a felső sejtréteget, és ezt gyorsan pótolni kell. Amennyiben a heteroszexuális szex hosszas belső sérüléshez vezetne, drámaian csökkenne a szaporodási képességünk.

• A környezet táplálása: Reproduktív életkorú nők esetében a sejtek felszíni rétege megközelítőleg négyóránként leválik. Ezek a sejtek tele vannak elraktározott cukorral, glikogénnel (amit glükózmolekulák ezrei alkotnak), ami táplálja a hüvely egészségét őrző baktériumokat. A hüvelyváladék akár 3 százalékát glikogén alkotja.

• A káros baktériumok megzavarása: A hüvelyben lebegő halott sejtek afféle csaliként működnek; ezek az első sejtek, amikkel a patogén (potenciálisan káros) baktériumok találkoznak. Amennyiben ezek a baktériumok hozzákapcsolódnak a lebegő sejtekhez, a hüvelyváladék kimossa őket.

A hüvely ökoszisztémája

A vagina huszonnégy óra alatt jellemzően 1-3 ml váladékot termel, de akár 4 ml is normál mennyiségnek mondható. Az összehasonlítás kedvéért 4 ml egy teljesen átázott tisztasági betétet jelent, az előbbi kép pedig egy nagyon átlagos mennyiséget ábrázol – 2 ml-t.

A saját tapasztalataim és az alapján, hogy mit hallok az USA különféle pontjain dolgozó kollégáimtól, arra következtetek, hogy egyre több és több nő gondolja azt tévesen, hogy a hüvelyváladék rendellenes. Nem tudom, ennek az lehet-e az oka, hogy a legtöbb pornó gyakran száraznak látszik; a nők nem sokat beszélnek a váladékukról; egyre több és több nő távolítja el a fanszőrzetét, és így a nedvesség, amit az bezárna, az alsóneműn gyűlik össze; esetleg a tény, hogy a drogériákban már teljes polcokat szánnak az egészséges, nedves vagina „megszelídítésére” fejlesztett termékeknek.

A hüvelyváladékot a méhnyak, a hüvelynyílásnál található mirigyek (Bartholin- és Skene-mirigyek) és a vagina egészséges baktériumai által termelt anyagok, valamint a hüvelyfalról levált sejtek és kis mennyiségű transzudátum (a véráramból szivárgó folyadék) alkotják.

A hüvely egyik legismertebb baktériumtípusa a laktobacilus, amit gyakran tejsavbaktériumnak is neveznek. Egészséges, és védelmezi a vaginát. A laktobacilusok termelik a tejsavat, ami 3,5–4,5 között, savas tartományban tartja a hüvely pH-értékét, így megnehezíti sok kórokozó, baktérium és vírus elszaporodását. A tejsavbaktériumok továbbá bakteriocinnek nevezett fehérjéket is termelnek, amik megölik a patogén (káros) baktériumokat, vagy gátolják a növekedésüket – gondoljunk úgy a bakteriocinekre, mint házi antibiotikumokra. A laktobacilusok a hüvely nyálkahártyájának sejtjeihez tapadnak, ezzel megelőzve más baktériumok letapadását. Továbbá hidrogén-peroxidot is termelnek, amiről azt hittük, hogy a vagina védekezési mechanizmusaiban játszik szerepet (de ez az elmélet ma már nem népszerű).

A laktobaciusoknak sok különféle fajtájuk van, a hüvely tekintetében a négy legfontosabb az L. crispatus, az L. jensenii, az L. iners és az L. gasseri. Csak most kezdjük megérteni a különféle laktobacilus fajok teljes szerepét, ezért az aktuális feltételezéseink változhatnak. Például, amikor még tanultam, mindenki úgy vélte, hogy az L. acidophilus a leggyakoribb tejsavbaktérium, de ennek az volt az oka, hogy ez egyike volt azoknak a laktobacilusoknak, amiket a legkönnyebb volt laboratóriumban izolálni. A DNS-technológia hajnalának köszönhetően sokkal jobban fel tudjuk mérni a hüvely mikrobiomját, mert már nem szükséges szaporodásra ösztönöznünk a baktériumokat. Jelenleg azt gondoljuk, hogy az L. iners a leggyakrabban előforduló laktobacilus faj; a nők 84 százaléka rendelkezik vele, és 34 százalékuknál dominálja a hüvely mikrobiomját. Vele összehasonlítva az L. acidophilusnak nagy eséllyel kisebb a szerepe, ha egyáltalán van neki.

Minden nő 5 különféle hüvelybaktérium-kolónia egyikével rendelkezik. Ebből négyet a laktobacilusok dominálnak (a nők 73 százalékánál); a fennmaradó 27 százalékuknak kevesebb tejsavbaktériumuk van, és inkább egyéb baktériumok változatos közösségével rendelkeznek. Sok tényező határozza meg a hüvelybaktériumok közösségét, amiért nagy eséllyel genetikai és környezeti tényezők összetett kombinációja felel. A fehér bőrszínű és ázsiai nők esetében gyakoribb a laktobacilus-domináns hüvelybaktérium-közösség, míg az afroamerikai és latin-amerikai nők 40 százalékánál más, nem laktobacilus-domináns baktériumközösségek jellemzőek. Minél több a vaginában a tejsavbaktérium, annál savasabb a pH-értéke, így a nem laktobacilus-domináns baktériumközösségekkel rendelkező nők hüvelyi pH-értéke valamivel magasabb lehet (a 4,7–5,0 intervallumba eshet).

Ez nem azt jelenti, hogy az afroamerikai és latin-amerikai nők 40 százalékának egészségtelen lenne a hüvelybaktériuma; hanem azt, hogy ez is egy normál jelenség. Csak most kezdjük megérteni a hüvely mikrobiomját, és a hüvely egészségét a tejsavbaktériumokon kívül még sok más tényező befolyásolja.

A hüvely pH-értéke menstruáció során a 7,35 pH-értékű vérnek köszönhetően is növekszik. A vér továbbá megköti a laktobacilusokat, így a vérzés ideje alatt a hüvelyben csökken ezek mennyisége. Ez az egyik oka annak, hogy a nők a menstruációs vérzésük végén hajlamosabbak a fertőzésekre, hiszen a hüvelyben ilyenkor a legalacsonyabb a jótékony hatású baktériumok száma, valamint a legmagasabb a pH-érték. Emellett a vér kiváló táptalaj a baktériumok szaporodásának.

Vizsgáltassam ki a hüvelyem mikrobiomját? Kereskedelmi forgalomban jó néhány teszt kapható, ami lehetővé teszi, hogy a mikrobiomunkban élő baktériumok legalább egy részét felmérjük, és a házi tesztek piacának fejlődését elnézve hamarosan várhatóan többre is számíthatunk. Tekintve, hogy jelenleg mit tudunk a hüvelyi mikrobiomról, felmerül néhány probléma a tesztekkel kapcsolatban. Az első, hogy a vaginánk környezete több okból, napról napra változhat – akár egyetlen napon belül reggel és este is eltérhet. Egyetlen pillanatfelvétel, vagy akár három különböző napon készült minta sem ad túl sok információt. Ha egy nap, délután négykor lefényképeznénk a hajunkat, a kép nem mutatná meg, hogy nap mint nap milyen a frizuránk, ahogy azt sem, hogy miként mossuk a hajunkat, vagy milyen hajápoló szereket vásároljunk.

A házi tesztekkel kapcsolatos másik probléma az aggodalom. Tudjuk, hogy vannak nők, akik alacsony laktobacilusszintjük ellenére is jellemzően egészséges mikrobiommal rendelkeznek. A házi tesztek ilyen nők esetében tévesen abnormális mikrobiomot állapíthatnak meg, és aggodalmat kelthetnek.

Végezetül fogalmunk sincs, miként használjuk fel a teszteredmények által szolgáltatott információt, és nincs módunk a mikrobiom cseréjére vagy módosítására. Meglehet, hogy később a tesztek hasznosnak bizonyulnak, de jelenleg, 2019-ben,{2} még nem azok.

ÖSSZEFOGLALÓ

- A hüvely belső felszínét redők alkotják.

- A hüvely hosszát nem befolyásolja a test mérete, sem alakja.

- Naponta jellemzően 1-3 ml hüvelyváladékot termelünk.

- A vaginában glikogén formájában sok a cukor, aminek rendeltetése a jó baktériumok táplálása (bővebben az ételek és a hüvely kapcsolatáról lásd 7. fejezet).

- Öt különféle hüvelybaktérium-közösség létezik.

3.

Szeméremtest és hüvely nemváltoztatás során

Egy ember neme biológiai, anatómiai, hormonális és pszichoszomatikus jellemzők alapján határozható meg nőként vagy férfiként. Biológiai nemmel születünk, és ezt megváltoztathatjuk. A társadalmi nem (gender) az, aminek érezzük magunkat – férfinak, nőnek, mindkettőnek vagy egyiknek sem. Transznemű személyek esetében a nemi identitás eltér a veleszületett biológiai nemtől.

Az USA-ban megközelítőleg 1-1,4 millió transznemű nő és férfi él. Az orvosi problémák mellett sokuk szembesül azzal a problémával, hogy az egészségügyi ellátók nem ismerik az ellátás Transznemű Egészséggel Foglalkozó Szakemberek Világszervezete (WPATH) által meghatározott irányelveit – a transznemű személyek 50 százaléka számol be arról, hogy nekik kell megmondaniuk az ellátójuknak, hogy pontosan mire van szükségük. Ez pedig perifériára szorítja őket, és nem gerjeszt bizalmat a szakemberekben.

A transznők és -férfiak egyéb akadályokba is ütköznek, ami az orvosi ellátást illeti. Csaknem 30 százalékuk számol be szóbeli zaklatásról a rendelőkben, és 20 százalékuk esetében elutasítják az ellátást. A negatív interakciók eredménye pedig, hogy sokuk fenntartásokkal kér segítséget. Előfordulhat, hogy a hüvellyel és méhnyakkal rendelkező transzférfiak így nem rendelkeznek olyan orvossal, aki méhnyakrákszűrést végezne náluk, vagy kivizsgálná és kezelné a hüvelyi irritációt. A változó társadalombiztosítási feltételek miatt sok transznő és -férfi nem rendelkezik a kezelésük finanszírozásához szükséges pénzügyi erőforrásokkal.

Akármi legyen is az oka, sajnos sokan, a transzférfiak 48 százaléka és a transznők 33 százaléka késlelteti vagy kerüli a megelőző ellátást.

Transzférfiak

Szeméremtest- és hüvelyváltoztatás transzférfiak esetében

A nemváltoztatás során szedett tesztoszteron jelentős változásokat eredményezhet a szeméremtestben és a hüvelyben. A csikló megnő, a 1,5 centiméteres átlagos mérete 4,5 centiméter hosszúságúra változik. A csikló makkja is nagyobb, illetve jobban látható lesz (a fityma viszont nem), ami fokozott érzékenységhez vezethet. A fanszőrzet nőhet, és változhat az eloszlása – a comb szőrösebbé válhat, és a köldöktől felfelé vezető csíkban is erősebbé válhat a szőrzet.

A tesztoszteron továbbá elvékonyítja a hüvely nyálkahártyáját, és csökkenti a laktobacilusok számát, így a pH-érték nő. Ez már akár három hónappal azután jelentkezhet, hogy az illető megkezdte a tesztoszteron szedését, bár a maximális hatást gyakran csak két év után éri el. A jelenséggel járó tünetek lehetnek irritáció, hüvelyváladék, égő érzés, továbbá vizsgálat során tapasztalt fájdalom, valamint olyan férfiak számára, akik nyitottak rá, hüvelyi szex során jelentkező fájdalom. A laktobacilusok hiánya és a vékonyabb hüvelyi nyálkahártya növeli a szexuális érintkezéssel terjedő, hüvelyi úton történő fertőzésekre való hajlamot.

A tünetek kezelésére használnak hüvelyi ösztrogént – ez megfelelő dózisban nem jut a véráramba, és így más szövetekben nem akadályozza a tesztoszteron hatását. Bizonyos transzférfiak elfogadhatónak találják a hüvelyi ösztrogént, mások nem. Amennyiben a hüvelybe való felhelyezés fizikai vonatkozása jelenti a problémát, jó lehetőség egy ösztrogént kibocsátó gyűrű, ami helyesen felhelyezve nem érezhető, és háromhavonta kell cserélni. A transzférfiak számára, akiknek ellenvetései vannak az ösztrogénnel kapcsolatban, lehetőségük van praszteron (DHEA-S) hüvelykúp használatára. A DHEA-S egy hormon, ami a vaginában ösztrogénné és tesztoszteronná változik. További információk gyógyszerekről és a felhasználásukról lásd 19. fejezet.

A méhnyakkal rendelkező transzférfiaknak szükségük van méhnyakszűrésre

Nem minden transzférfinál végeznek hiszterektómiát (a méh és a méhnyak eltávolítása), és akik a méheltávolítás mellett döntenek, gyakran a nemváltoztatás után több évvel teszik, így egy ideig még szükségük lehet méhnyakrákszűrésre. A méhnyakrák szűrésére vonatkozó irányelvek transzférfiak esetében sem változnak – a vizsgálatokat huszonegy éves korban kell kezdeni és hatvanöt éves korig folytatni (amennyiben a hatvanöt éves kort megelőző három vizsgálat normál eredményű volt, fel lehet hagyni a szűréssel). A méhnyakszűrés a szexuális aktivitás megkezdésétől, valamint a szexuális partner nemétől függetlenül javasolt. Részletesebb leírást olvashatunk a méhnyakrákszűrésről a 26. fejezetben.

A transzférfiak sajnos kisebb valószínűséggel vesznek részt méhnyakrákszűrésen. És ami aggasztóbb, hogy cisznemű nőkkel (akiknek megegyezik a veleszületett biológiai és a társadalmi neme) összehasonlítva tízszer nagyobb az esetükben az abnormális teszteredmények esélye. Transzférfiak esetében továbbá nagyobb a nem megfelelő minták esélye, azaz a kenetvétel során levett sejtek nem vizsgálhatók megfelelően. Egy kutatásban a transzférfiaktól vett minták csaknem 11 százaléka, míg a cisznemű nőktől vett minták 1 százaléka nem volt alkalmas a szűrésre. Ennek nagy eséllyel az állhat a hátterében, hogy a tesztoszteron gyulladást okoz a vaginában, esetleg a teszt kellemetlenséggel jár, ami ellehetetlenítheti a szakember számára, hogy megfelelő mintát vegyen a méhnyakról. A hüvelybaktériumok változása továbbá megnöveli a humán papillomavírus (HPV) fertőzés esélyét, ami a méhnyakrákot okozza.

A nem megfelelő vizsgálat azt jelenti, hogy a szakember nem feltétlenül vesz mintát a megfelelő sejtekből, így a szűrés eredménye nem megbízható. Transzférfiak esetében továbbá az orvosi ellátáshoz való csökkent hozzáférés és a háttérbe szorulás miatt nagyobb a valószínűsége, hogy a betegek később térnek vissza további vizsgálatokra, és pótolják a nem megfelelő teszteket. Transzférfiak esetében biológiai nézőpontból magasabb a kockázat, és társadalmi tényezők befolyásolják az ellátáshoz való hozzáférést. Nem jó kombináció.

Megközelítőleg hat hónapnak kell eltelnie, hogy a tesztoszteron negatívan befolyásolja a méhnyakszűrést, ezért transzférfiak számára érdemes megfontolni a vizsgálatot, mielőtt megkezdik a tesztoszteronkezelést. Amennyiben a vizsgálat eredményei normálisak, legalább három évet várhatunk, amíg szükségessé nem válik egy újabb szűrés.

Lehetőségek a méhnyakrákszűréssel járó fizikai kellemetlenségek csökkentésére:

• Kizárólag HPV-szűrés: Hüvelyi mintavétel, ami hüvelytükör használata nélkül is elvégezhető. Sok kutatás bizonyította, hogy a betegek által vett minta ugyanolyan jól felhasználható, mint az, amit szakember vesz le, és talán jobban érezzük magunkat, ha mi helyezzük fel a mintavevő pálcát. Bizonyos irányelvek csupán harmincéves kortól javasolják a kizárólagos HPV-szűrést (méhnyakszűrés nélkül), bár az Amerikai Szülészeti és Nőgyógyászati Szakmai Kollégium (ACOG) már huszonöt éves kortól elfogadhatónak tartja.

• Hüvelyi ösztrogén: Méhnyakszűrés előtt 2-4 hétig szedve csökkentheti a rendellenes eredmények esélyét és a vizsgálattal járó fájdalmat.

Mindenki számára fontos a HPV elleni védőoltás, de különösen transzférfiak esetében, akiknél nagy a nem megfelelő méhnyakszűrések és abnormális vizsgálati eredmények esélye. (Bővebben a HPV elleni védőoltásról lásd 25. fejezet.) A hiszterektómiát fontolgató transzférfiaknak érdemes beszélniük orvosukkal a méhnyak eltávolításáról is (teljes hiszterektómia), és nem csupán részleges hiszterektómiáról (a méhnyakat nem távolítják el). Míg az utóbbi lehetőség könnyebben kivitelezhető lehet bizonyos sebészek számára, a nemváltoztatásban nem jelent előnyt, és azt jelenti, hogy hatvanöt éves korig kell folytatni a méhnyakrák szűrését.

Menstruáció és nemváltoztatás

A transzférfiak, akik nem szednek hormonokat, továbbra is menstruálnak. Bizonyos transzférfiak fogamzásgátlóként hormont kibocsátó spirál mellett döntenek, mivel ezzel a menstruáció mennyisége minimálisra csökkenthető. A tesztoszteronterápia is befolyásolja a ciklust; két hónap elteltével a menstruáció enyhébb, és a terápia 36. hónapjában abbamarad. Ugyanakkor, amennyiben nem tartják megfigyelés alatt a hormonszinteket annak biztosítására, hogy a férfi intervallumban maradjanak, a transzférfiak 16 százaléka esetében fél év elteltével sem változik a menstruáció. Olyan férfiak esetében, akiknek nincs folytonos hozzáférésük hormonokhoz, a tesztoszteronterápiában tartott szünetek a menstruáció visszatérését jelenthetik. A hormonokat termékenységi okokból elhagyó transzférfiaknak szintén visszatér a menstruációjuk.

Míg a tamponok és menstruációs kelyhek használata diszkrétebb lehet, mint a betéteké, fájdalmas lehet a felhelyezésük a vagina tesztoszteron okozta gyulladása és az ösztrogénhiány miatt – különösen akkor, ha a vérzés gyenge. Arról nincsenek adataink, hogy a tesztoszteron miként befolyásolja a toxikus sokk szindrómát.

Jó lehetőség lehet az újrahasználható menstruációs alsónemű olyan transzférfiak számára, akiknek enyhébb a vérzésük, és nem akarnak betétet, tampont vagy kelyhet használni. Míg a menstruációs alsónemű biztosítja a diszkréciót, amit a betétek nem, ez változhat, ha nem otthon cseréljük, és magunkkal kell vinnünk a használtat egy műanyag zacskóban. Bővebb információk az itt felsorolt lehetőségekről lásd 17. fejezet.

Transznők

Szeméremtest- és vaginaműtét

Műtéti úton létrehozhatók a szeméremajkak, a csikló és a hüvely (vaginoplasztika). A pénisz makkjából készítik a csiklót, ezután az új csikló és a prosztata hüvelyi úton történő ingerlése is hozzájárul a szexuális élvezethez. A műtétet követően a transznők megközelítőleg 75 százaléka számol be arról, hogy hüvelyi úton szexuálisan aktívak, és az orgazmus elérésének képessége 70-84 százalékos.

A herezacskóból hozzák létre a szeméremajkakat, de a hüvely létrehozásának optimális technikája még nem meghatározott. Mind ez idáig használták a pénisz, a vastagbél és a hashártya (a hasüreget szegélyező réteg, ami többek közt megelőzi, hogy összetapadjanak a szerveink) szövetét is. Előfordul, hogy egyéb testrészek bőre is szükségessé válik. További kutatás alatt álló technikák a szájból (szájüregi nyálkahártyából) és az amnionból (méhlepényből) nyert, valamint speciálisan kezelt, úgynevezett decellularizált szövetekkel kísérleteznek. A legjobb technológia meghatározása meghaladja ezt a könyvet, viszont a döntést sok tényező befolyásolja, így a betegek általános egészsége, a pénisz hossza (hogy van-e elég szövet) és a beteg, valamint a sebész preferenciái.

Az Egyesült Államokban leggyakrabban alkalmazott beavatkozás a pénisz szövetét hasznosítja, és kiegészítésként, szükség szerint a herezacskó, valamint egyéb testrészek bőrét használja. Cisznemű nők esetében a hüvely átlagos hossza 6,5–12,5 cm között változik. Mivel a vagina hossza nem befolyásolja a szexuális élvezetet, a legtöbb orvos közepesen hosszú, 9-10 cm-es hüvelyt készít. Anatómiai tényezők figyelembevételével nincs lehetőség minden beteg esetében 10 cm-es mélység létrehozására, ezért a hüvelyek hossza változatos lehet. A pénisz szövete nem termel síkosító anyagokat, viszont bizonyos transznők úgy vélik, hogy az ingerlés fokozottabb, mivel a pénisz bőre szexuálisan válaszkész.

A pénisz bőréből létrehozott hüvelyben a baktériumkolonizációt a bőrön normálisan megtalálható baktériumok alkotják. Az olyan hüvelyi tünetek, mint a váladék vagy szag nem ugyanazokhoz a problémákhoz, például gombás fertőzéshez vagy bakteriális vaginózishoz köthetők, mint amik cisznőknél jelentkeznek. Transznők esetében a váladékot általában a bőr termeli, és faggyú, valamint bőrsejtek alkotják.

Amennyiben a váladék vagy szag problémát jelent, szükségessé válhat a rutinszerű tisztítás vízzel, olykor enyhe tisztító készítménnyel történő irrigálás, mivel az új hüvelynek nincs nyálkahártyája, és nem élnek benne tejsavbaktériumok sem. Sok sebész javasolja a rendszeres irrigálást abban az időben, amikor szükséges a napi tágítás, a hüvelyben maradt síkosító és a súrlódás miatt levált bőrsejtek eltávolítására. A hüvely szagának helyes szabályozására még nincsenek pontos irányelvek, de amennyiben a vízzel történő irrigálás nem bizonyul elegendőnek, bizonyos szakértők néhány napig vízzel hígított, 25 százalékos povidon-jód oldat használatát javasolják. Megoldást jelenthet a hüvelyi antibiotikumkúra is, általában metronidazol, a szagot keltő baktériumok csökkentésére.

A vastagbél és a hashártya szövetének alkalmazása azzal az előnnyel jár, hogy ezek a szövetek önmagukat síkosítják. A kinyerésük hasi műtétet igényel, bár ez szinte minden esetben végezhető kis bemetszéseket igénylő, laparoszkópos eljárással. Amikor az új vagina létrehozásához vastagbélszövetet használnak, a váladék mennyisége jelentős lehet.

A vagina létrehozása orvosi szempontból jelentős beavatkozás. Amennyiben valaki ezt egészségügyi okokból képtelen tolerálni, akkor lehetőség van a szeméremtest és a csikló kialakítására, valamint egy kis bemélyedés létrehozására a hüvely számára. Ez nem befolyásolja a szeméremtest megjelenését, és jó lehetőség olyan transznők számára, akik el akarják kerülni a hüvelyi behatolást.

A beavatkozás előtt fontos elgondolkodni a következőkön:

• Végleges szőreltávolítás a herezacskón és a környékén: Amennyiben a szőreltávolítás nem végleges, a szőrzet megjelenhet a hüvelyben, és cisztákat, hüvelyváladékot, valamint szagot eredményezhet. A teljes szőreltávolítás akár egyéves folyamat is lehet, és kizárólag az elektrolízis végleges.

• Szigorúan nikotinmentes életmód a műtétet megelőző és követő három hónapban: A dohánytermékek gátolják a sebgyógyulást, mivel csökkentik a hajszálerek véráramát. A vaginát kialakító műtét sikere a vérellátás megalapozásától függ, a nikotinfogyasztás pedig az új hüvely összeköttetéseinek elvesztését és hegesedést eredményezhet.

• A hüvely hosszának és átmérőjének megőrzése érdekében a beavatkozást követően tágítás szükséges: A legtöbb transznő számára ez egy életen át tartó elköteleződés, ami különösen fontos a műtétet követő első évben. Amennyiben a tágítás túl nagy fájdalommal jár, fontos azonnal felkeresnünk orvosunkat. A hossz vagy az átmérő vesztésével járó hegesedés hamar kialakulhat, amit műtétileg nagy kihívás helyreállítani.

A szexszel és tágítással járó fájdalmat okozhatja a hüvely hegesedése és/vagy a medencefenék-izmok görcse – ezek a hüvely körüli izmok (lásd 2. és 34. fejezet). A fájdalom és/vagy a műtét során végzett átalakítások izomgörcsöket okozhatnak. Mindkét helyzetben, hegesedés és görcsök esetén is, úgy érezhetjük, mintha a tágításra használt eszköz akadályba ütközne.

Nemi érintkezéssel terjedő betegségek hüvelykialakító műtét után

Amennyiben a pénisz szövetéből hozzák létre a vaginát, nem igazán hajlamos a gonorrhea vagy chlamydia általi megfertőződésre, viszont a húgycső továbbra is megfertőződhet a hüvelyhez való közelsége miatt. A vírusos nemi betegségek, mint a herpesz, a HPV- és a HIV-fertőzések lehetségesek, de erről még kevés tanulmány készült.

ÖSSZEFOGLALÓ

- A méhnyakkal rendelkező transzférfiak esetében nagyobb a méhnyakszűrések abnormális eredménye és a nem megfelelő méhnyakrákszűrések esélye.

- Bár minden 9 és 45 év közötti személy esetében fontos a HPV elleni védőoltás, amennyiben lehetséges, transzférfiak számára orvosi nemváltoztatás előtt érdemes megfontolni a HPV elleni vakcinát és a méhnyakszűrést.

- Tesztoszteront szedő transzférfiak esetében kialakulhat hüvelyváladék és fájdalom, akár két évvel a terápia megkezdése után is.

- Transznőknél eltérő okokból jelentkezik hüvelyváladék és szag, mint cisznőknél.

- Transznők esetében a szexszel járó fájdalmat okozhatja a hüvely hegesedése és az izomgörcsök (lásd 34. fejezet).

4.

Női élvezet és szexuális felvilágosítás

A társadalmunkban nagyon nehéz érett beszélgetéseket folytatni a szexről. És jellemzően emiatt a nők húzzák a rövidebbet. A női anatómia tévesen „piszkos” címkét kap, és a lányok már nagyon fiatalon kapnak üzeneteket arról, hogy a patriarchális társadalom szerint a „jó” lányoknak mit szabad, és mit nem.

Ha nem ismerjük a saját anatómiánkat, a működését és a működtetését, nincs kontrollunk, és a szexuális kapcsolatokban hátrányos helyzetekbe kerülünk. Sok heteroszexuális nő olyan férfi partnerektől tanul a szexről, akik gyakran maguk is tudatlanok, vagy keveset tudnak a női orgazmusról. Minden szülész-nőgyógyásszal, akit ismerek, előfordult már legalább egyszer, hogy vizsgálat során a betegük férfi partnere megkérte őket, hogy mutassák meg, hol található a párjuk csiklója (mármint a csikló makkja). Egyrészt remek, hogy érdekli őket. Másrészt „Ne már, ember, tíz éve együtt vagytok”. A női partnerekkel rendelkező nőknél erre már kisebb az esély.

Honnan szerezhetnek a nők helyes információt a szexről, vagy tudhatják meg, hogy amit tapasztalnak, normális, technikai probléma vagy orvosilag aggasztó? Egy kutatásban a részt vevő szülész-nőgyógyászok csupán 63 százaléka kérdezett rutinszerűen a szexuális aktivitásról, 40 százaléka a szexuális problémákról, és 29 százaléka tette fel a kérdést, hogy a nők kielégítőnek találják-e szexuális életüket. És ez probléma.

Bizonyos orvosok, még szülész-nőgyógyászok is, nehezen beszélnek a szexről, mivel nem vagy alig képzettek az ilyen jellegű beszélgetések lefolytatásában. Mások esetében kevés az idő a rendelőben. Az is előfordul, hogy nem tudnak orvosi terápiát ajánlani (például tablettát vagy injekciót), mert bizonyos szexuális problémák a technikából vagy a kapcsolatból erednek. Nem védem a kérdések hiányát, csak szemléltetni szeretném, hogy a téma mennyire összetett. Ugyanakkor az orvosoknak kérdezniük kell, mert szükség szerint így javasolhatják más szakemberek – például szexuálterapeuta, pár- vagy családterapeuta, esetleg pszichológus felkeresését. Az orvosoknak nem kell kezelniük minden problémát; ugyanolyan természetesnek kell lennie valakit szexuális problémák miatt más szakemberhez küldeni, mint bélrendszeri panaszok vagy fejfájás miatt.

További problémát jelent, amennyiben az orvosok nem kérdeznek a betegek szexuális életéről, hogy minimalizálásra kerülnek a nők olyan jellegű egészségügyi problémái, amelyek akadályozzák a szexet, és együttlétek során általában fájdalmat okoznak. Sok nő évekig szenved anékül, hogy felismernék az egészségügyi problémáját, aminek van diagnózisa és kezelése is.

Mennyit szexelnek valójában az emberek?

Kutatások szerint a szexuális élettel kapcsolatos általános elégedettség nem túl magas: a heteroszexuális nők 49, a leszbikus nők 47 és a biszexuális nők 49 százaléka mondja magát elégedettnek a szexuális életével. Az arányok férfiak esetében sem sokkal magasabbak – bár a válaszadók, akik ebben a kutatásban a legnagyobb elégedettségről számoltak be, nem meglepő módon a heteroszexuális férfiak voltak (de még közülük is, a válaszadók csupán 51 százaléka volt elégedett).

Nagy nyomás alatt állunk, hogy kijelentsük: a szex a legfontosabb dolog. És annak ellenére, hogy az emberek nyilvánosan és privát közegekben, kutatásokban is azt mondják, hogy számukra a szex az egyik legfontosabb az életben, a valóság az, hogy az átlagos idő, amit szexszel töltünk, napi négy perc. Ez nagy eséllyel kevesebb idő, mint amit vásárlásra vagy a hűtőszekrény bámulására szánunk – és én tudom, hogy melyik elfoglaltságot szeretem jobban!

A lényeges információ itt az, hogy a szexuális élettel való elégedetlenség nagyon hétköznapi tapasztalatnak tűnik.

Mi a kettősség oka?

Miért szexelnek az emberek kevesebbet, mint szeretnének? Előfordulhat, hogy társadalmi elvárások miatt úgy hiszik, hogy több szexet kellene akarniuk, és ezért ideális válaszokat adnak a kérdőívek kitöltése során (hé, velem is előfordult már, hogy anonim kérdőíveken hazudtam a súlyomról). Az igazság elismerése önmagunk számára nagyon nehéz lehet. Emellett jellemzően többet szeretnénk azokból a dolgokból, amiket élvezünk. Nem mindenki van szexuális kapcsolatban, és sokan olyan kapcsolatokban vannak, amelyek egyszerűen nem működnek, de még nem látják a kiutat. A legtöbben nem kommunikálunk jól a szexről, és előfordul, hogy az együttlét egyszerűen nem kielégítő. Sokan nem helyezik előtérbe a szexet, és bizonyos nők olyan orvosi problémákkal élnek, amik fájdalmassá teszik az együttléteket, illetve természetesen a libidó is hullámzik.

Lényegében, a kérdés bonyolult.

A szex nélküli kapcsolatok gyakoribbak, mint gondolnánk. A párok 15 százaléka ilyen kapcsolatban él, azaz az elmúlt 6-12 hónapban nem szexelt. Kevesebb információnk van a nem házassági kapcsolatokról. Heteroszexuális párok esetében a társadalom szinte mindig a női partnert hibáztatja, de gyakran a férfi is állhat a problémák hátterében.

Szexuális válaszciklus

Fizikailag, kizárólag az ingerlést tekintve, a női szex legfontosabb anatómiai képlete a csikló. Ez nem azt jelenti, hogy egyes nők nem érhetnek el orgazmust a mellbimbó ingerlésével vagy anális stimulációval; csak azt, hogy a csikló kifejezetten a szexuális élvezetért alakult ki, és az erogén zónák ingerlése csaknem minden esetben csiklóválasszal is jár. Érdekes módon az agyterület, amely a mellbimbó ingerlésére válaszol, átfedésben van a csiklóstimulálásra válaszoló területtel.

A szexuális válasz klasszikus modellje lineáris előrehaladást tesz fel, és elsőként 1960-ban Masters és Johnson írták le. Négy szakasza van: az izgalmi, a platófázis, az orgazmus és az elernyedés. A modell kritikusai rámutatnak, hogy nem veszi figyelembe a szexuális vágyat (ha nem kedveljük a partnerünket, vagy elveszi a szexuális izgalmunkat, kihívást jelenthet az együttlét élvezete). Eztán egy újabb modellt javasoltak, ami már figyelembe vette a szexuális vágyat, de mindkét modell férfiközpontú, és feltételezi egy speciális szexuális drive jelenlétét. Emellett a modellek teljesen figyelmen kívül hagynak számos okot, amit a nők a szexuális intimitásra való vágyakozás kiváltójaként említenek: például érzelmi kapcsolat a partnerükkel, bizalom, szeretet, biztonság és tisztelet.

Dr. Rosemary Basson 2000-ben egy cirkuláris modellt javasolt, amelynek része az elgondolás, hogy a kielégítő szexuális együttléteknek nem kell spontán szexuális drive-val vagy vággyal kezdődnie. A modell továbbá olyan egyéb tényezőket is figyelembe vesz a fizikai ingerlésen kívül, amiket a nők a szexuális izgalomhoz és elégedettséghez kapcsolnak, így a biztonság és a kívánatosság érzetét, valamint a jóllétet. A körkörös modell elfogadja, hogy a nőknek nem állandóan magas a spontán libidójuk, és hogy bizonyos nők az intimitás vagy az összetartozás érzéséért kezdenek szexuális együttlétbe, illetve a szexuális vágy az izgalom után jelenik meg.

A Basson-modell támogatja az elképzelést, miszerint a szexuális drive, késztetés lehet spontán, de azt is mondja, hogy sok fizikai és érzelmi inger összetett interakciójának eredménye is lehet, illetve a vágy nem csupán spontán, de válaszként is megjelenhet. Az elmélet elismeri, hogy sok nő számára az intimitás fontos szexuális tényező.

Gyakran mondom nőknek, hogy ne a spontán libidó ötletére, hanem inkább az elégedettségre (érzelmi és fizikai) fókuszáljanak – és természetesen a szórakozásra, valamint a szexuális élvezetre. Sok ember a spontán libidó megszállottjává válik, de hogy őszinte legyek, ez számomra inkább egy bizonyos férfifantáziára adott válasznak tűnik. Én inkább partiként gondolok a szexre. Nem számít, hogy aranyozott meghívót kaptunk, vagy egy gyors üzenetben szóltak. Ahogy az sem, hogy limuzinban érkeztünk, autóval vagy metrón utaztunk, esetleg sétáltunk. Ami fontos, hogy megérkeztünk, és jól érezzük magunkat.

A szexuális izgalommal és szexszel járó fizikai változások

A hüvely és a szeméremtest fokozott vérellátása a csikló és a szeméremtest duzzadását, valamint hüvelyi transzudátumot (nedvességet vagy síkosítást) eredményez. A hüvely alsó harmada szűkülhet, míg a felső kétharmada tágulhat. A vagina felső része és a méh kissé megemelkednek.

Az orgazmus a hüvelyt körbevevő (medencefenék) izmok ritmusos összehúzódása. Az összehúzódások reflexesek, azaz az idegeink és az izmaink az agyunkból érkező tudatos utasítások nélkül működnek együtt. Ez sok szempontból hasonlít arra, mint amikor reflexkalapáccsal megütik a térdünket – a térdünk megmozdul, mert kiváltották a reflexet, és nem azért, mert az agyunkból tudatos utasítás érkezik a mozgatására. A medencefenéki izmok tudatos feszítése (Kegel-gyakorlatok) nem vált ki orgazmust, ugyanakkor sok nő úgy tapasztalja, hogy az izmok tudatos feszítése növeli a szexuális izgalmat. Én olykor úgy gondolok erre, mint felkészítésre, ahogy futás előtt bemelegítünk, vagy hideg napokon indulás előtt járatjuk a motort. Próbáljuk ki!

A női orgazmus – a medencefenéki izmok összehúzódása – átlagosan 5-60 másodpercig tart. Az izomösszehúzódásokra megközelítőleg 0,8 másodpercenként kerül sor (azaz gyors egymásutánban), és sok nő esetében mindegyik hosszabb, de gyengébb az azt megelőzőnél. Szám szerint az orgazmusok jellemzően 3-15 összehúzódást jelentenek. Az orgazmust a jóllét és/vagy a feszültségoldás érzése kíséri. Lebilincselő, hogy a nők és a férfiak szinte azonos módon írják le az orgazmus élményét.

Bizonyos nők esetében a csikló makkja túl érzékeny lehet előjáték vagy szex során az érintéshez, mivel itt találhatók a legnagyobb sűrűségben az idegek. A nők, akik képtelenek elviselni egy vibrátor vagy ujjak közvetlen ingerlését, úgy találhatják, hogy a nyelvvel nincs gondjuk, illetve akkor sem, ha finom textilt helyeznek a vibrátor vagy ujjak és a csiklójuk közé. Szerencsére mivel a csikló körbeveszi a húgycsövet, eléri a hüvelyt és a szeméremajkakat, számos kreatív módon ingerelhető, ami nem jár a makk közvetlen érintésével. Például egy a hüvelynyíláshoz tartott, nagyobb felületű vibrátorral a csikló szára is stimulálható. Szórakoztató méregetni a csikló méretét és helyét, illetve különféle ingerlési módokat keresni.

Néhány szextény

Heteroszexuális nőkhöz (65 százalékuk) hasonlítva, a leszbikus nők nagyobb eséllyel számolnak be arról, hogy szex során általában vagy mindig van orgazmusuk (86 százalékuk). Ez is azt bizonyítja, hogy egyáltalán nincs szükség péniszre a kielégítő szexhez, és a női szexuális elégedettség sem függ tőle.

Egy amerikai és kanadai szexuálterapeuták által végzett felmérés szerint, heteroszexuális együttlétek során a pénisszel való behatolás ideális időtartama 3-7 perc (a résztvevők az 1-2 percet túl rövidnek, míg a 10 percnél több időt túl hosszúnak tartották).

Egy kutatásban heteroszexuális párok átlagosan 11-13 perces előjátékról és 7-8 perces közösülésről számoltak be, illetve a férfiak úgy gondolták, hogy az előjáték és a behatolás is tovább tartott. A nők és a férfiak is azt mondták, hogy több előjátékot és szexet szeretnének.

Mi a helyzet a hüvelyi orgazmussal és a G-ponttal?

Nehéz túlbecsülni a károkat, amiket Sigmund Freud a hüvelyi orgazmussal kapcsolatos mítosz népszerűsítésével tett. Csupán a nők egyharmada képes orgazmusra kizárólag pénisszel történő behatolással (azaz az ingerlés kezek nélkül, csak pénisszel történik), így az elgondolás, miszerint mindenkinek ezen a módon kell orgazmust tapasztalnia, azt eredményezi, hogy a nők kétharmada azt gondolja: valami nincs rendjén a szexualitásukkal, amikor valójában tökéletes.

Ha képtelenek vagyunk az orgazmusra kizárólag pénisszel való behatolással, az nem hiba, csupán egy sajátosság.

A hüvelyi orgazmus ezen mítoszának további alapot ad a G-pont ötlete, amit elvileg dr. Ernst Gräfenberg határozott meg 1950-ben. A modern mesék szerint ez egy mágikus pont a hüvelyfalban (a húgyhólyag mögött) amit, ha megérintenek, a nők „megvadulnak”. És természetesen sok nőt frusztrál, ha nincs G-pontja.

Közelebbről vizsgálva az adatokat látható, hogy dr. Gräfenberg eredeti tanulmánya nem ír le egy különleges pontot. Ami azt illeti, az írásának címe „A húgycső szerepe a női orgazmusban” volt, és egy olyan „erotikus zónát” írt le a hüvely mellső falán, amely közeli kapcsolatban áll a húgycsővel és a húgyhólyag alsó részével. Igen, nagy eséllyel a csikló testéről, gyökeréről és bulbusairól számolt be, amik körbeveszik a húgycsövet. Az elvárásoknak megfelelően több makroszkopikus kutatás sem talált a húgycsövön, a csiklón és a hüvelyfalon kívül más képletet az úgynevezett G-pont helyén. Sok nő számára a hüvely alsó részénél, a húgycső közelében folytatott ingerlés remek érzés, mivel a csiklót is stimulálja, viszont ehhez megfelelő ingerlés kell – nem egy „ki/bekapcsoló gombról” beszélünk.

Nem tartom meglepőnek, amikor azt hallom, hogy nők orgazmust tettetnek férfi partnerekkel. Hiszen elhitették velük, hogy a női orgazmus kulcsa egy képzeletbeli pont pénisszel való stimulációja.

MRI-vel, heteroszexuális szex során végzett, anatómiára fókuszáló kutatások felfedték, hogy a pénisz nyomást fejthet ki a csiklóra, és ez az oka annak, hogy bizonyos nők képesek pénisszel való behatolással is elérni az orgazmust. Külső maszturbáció, valamint hüvelyi behatolás során végzett ultrahangos kutatások eredményei arra mutatnak, hogy mindkettő a csikló duzzadását okozza. Ez azt jelenti, hogy a szeméremtest vagy a hüvelytornác külső érintése, illetve a pénisszel, ujjakkal, nyelvvel vagy játékokkal történő belső ingerlés ugyanazt eredményezi – a csikló stimulációját. A mellbimbó ingerlése, amit sok nő erotikusnak talál, olyan agyterületet aktivál, ami átfedésben van – igen, jól tippeltünk – azzal az agyi területtel, ami a csiklóból érkező jeleket értelmezi. A csikló élvezetfejlesztő és erősítő.

Lényegében az élvezet minden útja a csiklóhoz vezet.

Jobb, ha megfeledkezünk az olyan kifejezésekről, mint a hüvelyi orgazmus és a G-pont, mivel helytelenek. A cél a női orgazmus, és számtalan módon elérhető.

Létezik női ejakuláció vagy „kilövellés”?

A válasz igen, de nem úgy, ahogy az internet gondolja.

Ha időt szánnánk arra, hogy online videókat nézegessünk az úgynevezett női ejakulációról, arra a téves következtetésre jutnánk, hogy bizonyos nők rendelkeznek egy titkos hüvelymiriggyel, amely a megfelelő érintésre folyadéksugarat lövell ki. Sok videóban ezt „kilövellésnek vagy spriccelésnek” nevezik.

A női ejakuláció feltétele, hogy a folyadék a hüvelyből, a húgycsőből vagy egy speciális mirigyből távozzon. Összehasonlítási alapként, a férfi prosztata ejakulációnként megközelítőleg 5 ml folyadékot ad le; de a szeméremtestben, illetve a hüvelyben nincs prosztata méretű mirigy. Így az elgondolás, miszerint a nők képesek egy 5 ml-nél nagyobb folyadéksugár kilövellésére, még vizsgálatok elvégzése nélkül is meglehetősen kétségesnek hangzik.

De önmagamhoz hűen, én kivizsgáltam a kérdést.

A húgycső (a vezeték, amin keresztül a húgyhólyag ürül) két oldalán található a páros Skene-mirigy. Megközelítőleg akkora, mint egy borsószem, vagy kisebb, és előfordul, hogy női prosztataként említik, mivel a váladékában nyomokban előfordul a prosztata specifikus antigén (PSA), egy a férfi prosztatában található fehérje. A Skene-mirigy szexuális aktivitás során kis mennyiségű, legfeljebb talán 1-2 ml váladék termelésére képes. Orvosi megfontolásban ezt nevezhetnénk ejakulátumnak, de ez a folyadék nem lövell ki, és nem nagy mennyiségű.

Egy kutatás során 38 nő maszturbált orgazmus eléréséig (a medencefenéki összehúzódásokat monitorok erősítették meg), de ejakulátum nem távozott a hüvelyből, sem a húgycsőből. Ugyanakkor, ha a kilövellés vagy ejakuláció előfordulási gyakorisága 50-ből egy lenne, mondjuk a nők 2 százalékánál fordulna elő, ez a kutatás nem lenne elég nagy a meghatározásukhoz.

Egy másik vizsgálat kimondottan nők egy kis csoportjára fókuszált, akik beszámoltak ejakulációról, vagyis azt mondták, hogy az orgazmusok során nagy mennyiségű folyadék távozik belőlük. A résztvevőknél szűrték az inkontinenciát. A nők kiürítették a húgyhólyagjukat, majd orgazmusig ingerelték magukat. A húgyhólyagban a kezdeti, a szexuális izgalom során, majd orgazmus után található folyadék mennyiségét ultrahanggal mérték. A résztvevők vizeletéből mintát vettek ingerlés és orgazmus előtt, majd után is, illetve a „kilövellt” folyadékot is vizsgálták.

Az eredmények? A résztvevők húgyhólyagja a szexuális ingerlés során különösen gyorsan megtelt. Orgazmus előtt volt vizelet a húgyhólyagjukban, utána viszont nem. A kilövellt folyadékról laboratóriumban megállapították, hogy vizelet.

Mi lehet a jelenség hátterében? Előfordulhat, hogy amikor a nők spriccelésről számolnak be, egyszerűen olyan erős orgazmust tapasztaltak, hogy a hólyagot körülvevő izom kiüríti a húgyhólyagjukat, és a kilövellést ezért kötik erősebb élvezethez. Az is elképzelhető, hogy az intenzívebb szexuális válasz a húgyhólyag gyorsabb feltöltődését eredményezheti.

Szintén lehetséges, hogy szex során bizonyos nőknek sok a transzudátumuk – azaz nagyon nedvesek lesznek. Orgazmus során pedig a folyadék mind egyszerre távozhat.

Elegendő „spriccelős” videót néztem ahhoz, hogy megállapítsam: a bennük szereplő nők vagy vizet (esetleg egyéb folyadékot) vezettek a hüvelyükbe, majd a videón kilövellték – azaz csak eljátszották az orgazmust –, vagy a folyadék nyilvánvalóan a húgycsőnyílásukon távozott, azaz vizelet volt. Néhány felvételen folyadék távozott a Skene-mirigyből, de ez az elvárásaimnak megfelelően csupán néhány csepp fehér váladékot jelentett.

Az oka annak, hogy orvosilag pontosan meg kell határoznunk a női ejakuláció és kilövellés forrását az, hogy bizonyos nők alkalmatlannak érzik magukat, ha nem képesek rá, és már így is elegendő szexuális mítosz kering, ami redukálja a női élvezetet. Amennyiben szex során szivárog a vizeletünk, és ez zavar, forduljunk szakértőhöz (keressünk urogynekológiában jártas nőgyógyászt). Ha jól érezzük magunkat, és nem zavar a folyadék, akkor nem számít, hogy mi és honnan jön.

A jó szexuális együttlétek záloga nem az, hogy a férfi (és ilyen helyzetekben általában férfiról beszélünk) úgy érezze, elért valamit. A jó szexuális együttlétek lényege az élvezet. Amíg van egy-két orgazmusunk, kit érdekel bármi más?

Amennyiben a szexuális izgalmat részben a megnövekedett vérellátás okozza, segíthetnek az olyan különleges vibrátorok és gyógyszerek, amik növelik a vérellátást?

A szexuális izgalom a csikló megnövekedett vérellátását eredményezi. Különféle termékek érhetők el a piacon, amik kimondottan szívóhatást fejtenek ki a csiklóra a vérellátása növelésére – gondoljunk a makkra helyezett kis szívókorongra. A működési elvük azon az elgondoláson alapul, hogy a nagyobb vérellátás segíti a fizikai izgalmat. Elérhetők olcsó kézi pumpák, a makkra illeszkedő vibrátorok, valamint drágább eszközök is, mint a Fiera Arouser és a Eros Clitoral Therapy Device. Az Eros készülékkel végzett kutatások nagyon kis terjedelműek, rossz minőségűek, és nem függetlenül válogatott résztvevőkkel végezték. Jó szórakozást jelenthetnek a különféle csiklóstimulációs lehetőségek, valamint a velük való kísérletezgetés; illetve a csikló makkjánál – a csikló azon része, ahol a legtöbb idegvégződés található – szíváshoz hasonló érzést biztosító eszközök jó választások lehetnek a nők számára, akik nehezen érnek el orgazmust, vagy még nem volt orgazmusuk. Ugyanakkor nem tudjuk, hogy az olyan drága eszközök, mint a Fiera és az Eros jobban elősegítik-e a szexuális izgalmat, mint az orális szex, a maszturbáció vagy a hagyományosabb vibrátorok. Mindenki más, ezért a különféle eszközökkel kapcsolatos tapasztalatok is nagyon eltérőek lehetnek.

Kutatások vérellátást növelő gyógyszereket is vizsgáltak annak megállapítására, hogy javítják-e a női szexuális választ – mivel a gyógyszerek csoportja, amibe a szildenafil (Viagra) is tartozik, úgy fejti ki hatását férfiaknál, hogy növeli a pénisz vérellátását. Egy kutatás eredményei arra mutatnak, hogy ezek a gyógyszerek valóban megnövelik a csikló vérellátását olyan nők esetében, akik arról számoltak be, hogy nehezen tapasztalnak izgalmat, ugyanakkor a vérellátás növekedése esetükben sem jelentette szexuális izgalom érzését. Ennek hátterében az állhat, hogy a szexuális izgalom nem csupán a vérellátás növekedésének köszönhető változásoktól függ, hanem attól is, hogy az agy a velük járó érzést szexuálisan élvezetesként értelmezi-e.

Mi a helyzet az anális szexszel?

Az USA-ban, az Egyesült Királyságban, Svédországban és Horvátországban végzett kutatások szerint az 1990-es évek óta nő az anális szex népszerűsége. Nem tudjuk, hogy ez valódi növekedést jelent-e, azaz több nő gyakorol anális szexet, vagy csupán azt, hogy a szexuális erkölcsök változása miatt egyre többen érzik úgy, hogy nyugodtan beszámolhatnak róla. Jelenleg a nők 30-46 százaléka számol be élete során legalább egy anális szexuális tapasztalatról, míg 10-12 százalékuk számára az anális szex a repertoárjuk rendszeres része. A nők a következő okokból választják az anális szexet: a partnerük élvezetéért (a leggyakoribb ok), a saját élvezetükért, fájdalmas hüvelyi szex miatt vagy a szüzességük megőrzéséért. Sokan azért próbálják ki az anális szexet, mert pornófilmben látják, bár fontos megjegyeznünk, hogy a pornográfia színjátszás és nem dokumentumfilmezés. A pornófelvételeken látható szex nagyjából annyira valósághű, mint az akciófilmekben az autósüldözéses jelenetek. Tökéletesen rendben van, ha látunk valamit, és ki szeretnénk próbálni, ugyanakkor lehetséges, hogy az anális szex pornófilmekben történő hétköznapi ábrázolása heteroszexuális kapcsolatokban az anális szex gyakoriságával kapcsolatos téves elképzelésekhez vezethet.

Bizonyos nők arról számolnak be, hogy kényszerítik őket az anális szexre, valamint arról, hogy férfi partnereik „véletlenül”, de valójában szándékosan análisan hatolnak be. Fontos, hogy amikor társadalmi szinten az anális szexről beszélünk, ne bagatellizáljuk el és ne normalizáljuk a kényszerítő viselkedést.

Az anális szexről gyakran mondják, hogy „jobb” a férfiak számára, mivel az ánusz „a szorosabb” nyílás. Erre pedig rájátszanak azok a fáradt érvek, miszerint a hüvely „túl laza” ahhoz, hogy a férfiak élvezhessék a behatolást, különösen szexuálisan aktív nők esetében vagy szülés után.

Amennyiben érdekel az anális szex, és szeretnénk felfedezni a szexualitásunkat, próbáljuk ki, de ne azért, mert férfi partnerünk úgy gondolja, hogy mindenki csinálja, vagy mert megszállottja a pénisze elképzelt méretének.