Borzongós

antológia a Menő Könyvek pályázatára érkezett novellákból

Kiadta a Menő Könyvek, a Manó Könyvek Kiadó Kft. imprint kiadója. A Manó Könyvek Kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja, 2024

1086 Budapest, Dankó u. 4–8.

Felelős kiadó: Kolosi Beáta ügyvezető igazgató

Minden jog fenntartva

Szerkesztő: Kiss A. Kriszta

Olvasószerkesztő: Kovács Melinda

Műszaki vezető: Rácz Julianna

ISBN 978-963-584-641-2

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Bacsó Borbála: Folklór

Hej, rozmaring, rozmaring,

Leszakadt rólam az ing

Befogadták, mert éhes volt, toprongyos, és felrepedt a szemöldöke. Ha bajkeverő lenne, rosszabbul nézne ki, gondolták a kocsmában a férfiak. Vagy jobban, tették hozzá, és gyanakodva méregették az asszonyokat.

– Egy gróf legkisebb fia vagyok – jegyezte meg mintegy mellesleg, a hatást lesve, és a férfiak fellélegeztek. Szájhős kölyköktől nem kell félteni az asszonyokat; hamarabb akarják bepelenkázni, mint ágyba vinni.

– Csak azt ne mondd, hogy megölted az apád, és ezért menekülnöd kell.

– Mondják, hogy a faluba a hegyen túl érkezett egy figura, aki azt mesélgette, hogy megölte az apját.

– És?

– Aztán megjelent az apja!

Röhögtek, és ittak rá, egyet vele is itattak, hadd álmodjon szépeket. Vigyorgott, kissé féloldalasan, és többet nem emlegette a grófi papát.

Helyette igyekezett hasznossá tenni magát: minden munkát elvállalt kosztért és kvártélyért, és egyre szívesebben hívták. Ügyes keze volt, megjavította a hetek, hónapok óta javításra váró dolgokat, de a keményebb munkáktól sem riadt vissza. Nem úgy kapál, mint egy gróf fia, gondolták kajánul. Éppen az ásót sem úgy forgatja, ismerték el magukban. A kaszáláshoz is nagyon tisztességesen fog hozzá, hümmögték a pohár pereme fölött.

– Jó is néha a fiatal a háznál.

Hej, rezeda, rezeda,

Karcsú a lány dereka

A kántor lánya egy este nem tért haza, csak egy szalag maradt utána a nádas között. Ha bajba keveredett volna… De erre senki nem gondolt. Ugyan, miféle bajba keveredhetett volna?

– Bizonyára nádszállá változott – találgattak, mert a pohár fenekén ott lapult a költőiség.

– Akkor nincs baj. Csak meg kell találni, melyik ő, levágni, és gyorsan vízzel itatni, hogy ismét lánnyá változzon.

– Dajkamese.

– Nem az. Ha nem vigyázunk, holnap egy nádsípból fog énekelni.

Ezen aztán röhögtek, mert a pohár fenekére a durvaságból is jutott egy csepp, de a nevetés hamar elhalt. Szép hangja volt a kántorkának, jó lett volna még egyszer hallani.

Ő sajnálkozott, hogy sosem hallhatta énekelni. Szelíden mondta, hogy bár egy nádsípból meghallgathatná, de csak legyintettek rá.

– Ugyan, ki farag itt ma még nádsípot?

Hej, kendermag, kendermag,

Jaj, de büszke legény vagy

A legfiatalabb özvegy után csak egy fél pár cipő maradt a patak partján. Az asszonyok azt mesélték, hogy már az összes könnyét elsírta, így végül maga is vízzé változott. A férfiak erre idegesen magukra rántották a kabátot, és távoztukban úgy csapták be az ajtót, hogy még az ablak is beleremegett. Volt is nekik idejük az ilyen női bolondériára...

A csendet csak egy ideig lehetett bírni, aztán meg kellett törni:

– Beszélik, hogy a faluban, az erdőn túl valaki jó pénzért mérget ad az asszonyoknak, hogy megszabaduljanak a férjeiktől. Aztán egyre fogynak a férfiak; úgy látszik, erre van pénz. Aki még megmaradt, az meg csak ül a kocsmában. Rettegnek, nem mernek hazamenni.

– Asszonybeszéd.

– Nem mese az. Én is hallottam.

– Én is.

– Akkor mind rosszul hallottátok. Nem megmérgezik, hanem felakasztják a férfiakat, egyiket a másik után.

– Felakasztják, mint a perzselésre váró disznót!

– Talán le is szúrják előtte?

Röhögtek, talán ittak is volna, de amióta egy este a kocsmáros lánya nem tért haza, ihatatlan volt a kocsmában minden. Talán csak nem fogunk otthon inni, gondolták kissé rémülten. Összenéztek, mint akik értik egymás gondolatát, csak az ifjú legény vakargatta tovább késével az asztal lapját. Könnyű neki, nincs otthon asszonya. Otthona sincs. Könnyű neki.

– Talán tenni kellene valamit.

Hej, szegfűszeg, szegfűszeg,

A legénynek nem hiszek

Mikor eltűnt a falu legszebb lánya, felkeltek az asztal mellől. Csikorogtak a székek a padlón, toporogtak a csizmák. A nádasnál kezdték, és éppen csak az asszonyok fazekába nem néztek be. Körbejárták az egész falut. A legény a kocsmában ült a sarokban, és kicsi dalt fújt egy nádsípon. Szépen szólt, túl szépen. Egy darabig csak álltak az ajtóban és hallgatták, olyan szépen.

A fegyveresek csak egy hét múlva jöttek, de akkor levágtak minden férfit. Kiderült, hogy egy gróf fiát még akkor sem lehet felhúzni az első fára, ha szürkületkor lányokat gyilkol.