AMTAK E-könyvek

Pázmány Péter

Imádságos könyv

*

Az isteni igazságra vezérlő kalauz

*

Prédikációk

AMTAK Bt, 2022

Felelős szerkesztő: Varsányi József

Borítóterv: Vári Gabriella

Cop. AMTAK Bt, 2022

Kiadja az AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B www.amtak.hu amtakbt@gmail.com 06 20 218 6762 Látogass el honlapunkra, és böngéssz!

ISBN 978-615-6028-73-0

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

Tartalom

Felelős szerkesztő: Varsányi József

Cop. AMTAK Bt, 2022

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

KERESZTYÉNI IMÁDSÁGOSKÖNYV,

MELYBEN SZÉP, ÁJTATOS KÖNYÖRGÉSEK,

HÁLAADÁSOK ÉS TANÚSÁGOK FOGLALTATNAK

ELŐLJÁRÓ LEVÉL

AZ IGAZ HITÉRT

A REMÉNYSÉGÉRT

A KÉTSÉGBEESÉS ELLEN

ISTENI FÉLELEMÉRT

A SZERETETÉRT

HÁBORÚSÁGINKNAK ÉS NYAVALYÁINKNAK CSENDESSÉGGEL SZENVEDÉSÉÉRT

A KEVÉLYSÉG ELLEN

A FÖSVÉNYSÉG ELLEN

A TORKOSSÁG ELLEN

A FAJTALANSÁG ELLEN

AZ IRIGYSÉG ELLEN

A HARAGTARTÁS ELLEN

A JÓRA VALÓ RESTSÉG ELLEN

AZ ÖRÖK BOLDOGSÁGNAK KÍVÁNSÁGA

A BETEGSÉGNEK BÉKESSÉGGEL VALÓ SZENVEDÉSÉÉRT

HALÁLRA ÍTÉLT EMBER KÖNYÖRGÉSE

SZÜLEINKÉRT

JÁMBOR HÁZASOK EGYMÁSÉRT

SZÜLÉK MAGZATJOKÉRT

RABOKÉRT

BETEGEKÉRT

KESEREDETTEKÉRT

ELLENSÉGINKÉRT

ÚTONJÁRÓK KÖNYÖRGÉSE

ISTENI IGAZSÁGRA VEZÉRLŐ KALAÚZ MELYET ÍRT PÁZMÁNY PÉTER JEZSUITÁK RENDIN VALÓ TANÍTÓ

ELŐLJÁRÓ LEVÉL

RENDI ÉS SOMMÁJA E KÖNYVBEN FOGLALT TANÚSÁGNAK

AZ EMBERI OKOSSÁGNAK ÉS A KERESZTYÉN HITNEK AZ ISTENI TERMÉSZETRŰL ÉS TISZTELETRŰL EGYESSÉGE

MÁSODIK RÉSZE

A RÓMAI ANYASZENTEGYHÁZ SZOKÁSÁBÓL MINDEN VASÁRNAPOKRA ÉS EGYNÉHÁNY INNEPEKRE

RENDELT EVANGELIOMOKRÚL PRÉDIKÁCIÓK, MELYEKET ÉLŐ NYELVNEK TANÍTÁSA UTÁN ÍRÁSBAN FOGLALT CARDINAL PÁZMÁNY PÉTER

ESZTERGAMI ÉRSEK

A KERESZTYÉN OLVASÓKHOZ

NÉGY DOLOGRÚL TUDÓSÍTTATNAK AZ OLVASÓK

A KERESZTÉNY PRÉDIKÁTOROKHOZ INTÉS

AZ UTOLSÓ ÍTÉLETNEK RETTENETESSÉGÉRŰL

MELY ÜDVÖSSÉGES A MAGUNK ISMÉRÉSE

A KERESZTYÉN ÖZVEGYASSZONY TÜKÖRE

A FIAKNAK ISTENES NEVELÉSÉRŰL

A RÉSZEGSÉGNEK VESZEDELMES UNDOKSÁGÁRÚL

A KERESZTYÉN URAK ÉS SZOLGÁK TISZTIRŰL ÉS AZ ALACSONYRENDŰ EMBEREK SZENTSÉGÉRŰL

A KRISZTUS HAJÓJA, AZ IGAZ EKLÉZSIA, GYŐZHETETLEN

A BUJA FAJTALANSÁGNAK VESZEDELMESSÉGÉRŰL

A FÖSVÉNYSÉG GONOSZSÁGÁRÚL

AZ ÖRDÖGI KÍSÉRTETEKRŰL

AZ ÉTELBEN VALÓ DOBZÓDÁSNAK VESZEDELMES ÁRTALMIRÚL

A KRISZTUS SZENVEDÉSÉNEK EGÉSZ RENDIRŰL

A KRISZTUS FELTÁMADÁSÁNAK ÖRVENDETESSÉGÉRŰL

AZ IGAZSÁGRÚL ÉS BÍRÁK KÖTELESSÉGÉRŰL

A BŰNNEK RÚTSÁGÁRÚL ÉS VESZEDELMÉRŰL

A GYILKOSSÁGRÚL ÉS HARAGRÚL

A NYELVNEK VÉTKEIRŰL

AZ ÉTELBEN ÉS ALUVÁSBAN VALÓ MÉRTÉKLETESSÉGRŰL

MINT KELL EMBERNEK MAGÁT VISELNI BETEGSÉGÉBEN?

A FESLETT TÁRSAK ÉS HÍZELKEDŐK BARÁTSÁGA VESZEDELMES

AZ HALÁLRÚL

AZ ISTENI SZERETETRŰL

MINT KELL A KERESZTYÉN LEÁNYT NEVELNI

A KERESZTYÉN VITÉZEK KÖTELESSÉGÉRŰL

KERESZTYÉNI IMÁDSÁGOSKÖNYV,

MELYBEN SZÉP, ÁJTATOS KÖNYÖRGÉSEK,

HÁLAADÁSOK ÉS TANÚSÁGOK FOGLALTATNAK

Greczbe 1606

ELŐLJÁRÓ LEVÉL

Az nemzetes és böcsületes Kapi Anna asszonynak,

az tekintetes Hethesi Pethe László, Ormosd vára szabad ura, és császár őfelsége mezei hadnagya szerelmes házastársának, nekem tisztelendő asszonyomnak,

az Úristentűl bódog, hosszú életet és örök dicsőséget kívánok.

Az felséges Isten, Zakariás próféta által régen azt ígérte, hogy akinek szívét Krisztus által ki- öntött Szentlélek Isten megszállja, azt isteni könyörgésre, ájtatos és buzgó imádkozásra tanít- ja, s felgerjeszti; mert ugyanis szinte miként a termőfa, vízi nedvesség nélkül semmi jó gyü- mölcsöt nem teremt; mint a tagok, testi eledel nélkül megszakadoznak; mint a lép méz nélkül; a kőfal mész nélkül, és a test éltető lélek nélkül erőtlen és haszontalan: szinte úgy, a keresz- tyén ember lelke is, semmi jószágban nem gyarapodhatik, semmi gyümölcsöt nem teremthet, semmi állhatatos tekéletességet nem nyerhet könyörgés és imádság nélkül.

Ezt a Szentlélek Istentűl ígért ajándékot Kegyelmedbe nyilván megtapasztalom, nemzetes és böcsületes asszonyom; mert minekutána az élő Istennek véghetetlen jó volta Kegyelmedet még az anyja méhében magának választván a régi keresztyén vallásnak igaz esméretire hozá, az igaz vallással egyetemben oly ájtatosságot és imádságnak lelkét oltá és plántálá szívedbe, hogy a könyörgésnél és isteni szolgálatnál nagyobb lelki vigasságod és gyönyörűséged ne lenne; mely ájtatosság által a Kegyelmed lelke is, mint a Mózes orcája az Istennel való beszél- getés által, úgy megtisztíttatik és megvilágosíttatik, hogy abban, mint valami acéltükörben és szép, eleven ábrázatban, akárki is künnyen megláthatja az igaz tudománynak és ezzel beoltott Szentlélek Istennek erejét és indulatját.

Ennek okáért minap Kegyelmed itt Grazban létében panaszkodván, mind maga s mind a több magyarországi keresztyének nevével, mely szűkön és ritkán találtatnék a mi nemzetünk közt keresztyén imádságoskönyvecske, engemet arra inte Kegyelmed, hogy efféle ájtatos keresz- tyén könyvecskét írnék.

És jóllehet sok mindennapi, különb-különb foglalatosságim vannak ez helyben, mindazáltal a Kegyelmed és több ájtatos keresztyének kérésének helyt adván, több dolgaim közt egynéhány ájtatos könyörgéseket és hálaadásokat szedék összve, nemcsak a régi szentatyák írásiból, de legfőképpen az Szentírásból, hogy az Istennek szájából származott igékkel könyörgenénk. Mert noha a könyv szélire fel nem jegyzettem mindenütt a Szentírás helyeit, de mindazáltal e könyvbe foglalt imádságoknak csaknem minden része a Szentírásból vétetett.

Mivelhogy pedig a Kegyelmed intése és kívánsága lőn fő oka ez munkácskának, a te Kegyel- med nevének akarám ez imádságoskönyvet ajánlani és írni, Kegyelmed által pedig a több Magyarországban lakozó keresztyéneknek, avégre, hogy miképpen a Szentírásban két Anna asszony adatik például minden rendbélieknek az imádkozásban, egyik az Ótörvényben, mely magtalan lévén, könyörgése által Istentűl Sámuelt nyeré; másik pedig Krisztus Urunk idejé- ben, mely szüntelen való imádkozásával azt nyeré, hogy a testbe öltözött Isten szemeivel meg- látná: azonképpen Kegyelmed is, ezeknek nevét viselvén, ájtatosságokat is kövesse, és mikép- pen azok tüköri és példái voltak régen az ájtatos imádkozóknak, úgy Kegyelmed is a mi nyo- morult hazánkban tüköre légyen az ájtatos asszonyállatok rendinek.

Az felséges Isten Kegyelmedet, szerelmes házastársával, édes magzatival és minden keresz- tyén rendekkel egyetemben tartsa meg az igaz hitben végig, és áldja meg jó, egészséges, békességes, jó szerencsés, hosszú élettel e világon, a másvilágon örök dücsőséggel és boldog- sággal.

Grazban, 1606-ik esztendőben, Szent György havának 25-ik napján. Kegyelmednek örömest szolgál

Pázmány Péter

AZ IGAZ HITÉRT

Hála légyen néked, én mennyei szent Atyám, hogy ennyi számtalan pogány nemzetek és hittűl szakadott tévelygők közül kiválasztván engem nem az én érdememért, hanem csak a te jóvoltodért, igaz isméretedre, régi keresztyén vallásra vezérlettél. Mert ugyanis, mit használna világra születnem, ha igaz hitnek fényességével nem világosítanál engem? Mivel a hit nélkül lehetetlen üdvözülnöm.

Oh én lelkemnek világossága, mely az Istennek foghatatlan fényességétűl származol! Oh meg- csalatkozhatatlan igazság, mely Isten ajándékából adatol zarándokságunk vezérlésére! Kövesse, Uram, az én lelkem a te igaz tudományodat, e tudatlanságnak setét völgyében, hogy ezáltal örök boldogságnak napjára juthassak.

Áldott légy én Istenem, ki az igaz hit által megmutattad gazdagságodnak gondolhatatlan kincsét, és Krisztus által minden lelki áldomásokkal megáldottál minket. Erősítsed, Uram, végig, amit elkezdettél bennem; oktasd az én tudatlanságomat, világosítsad vakságomat, vastagítsad gyarlóságomat, öregbítsed hitemet. Őrizd meg igaz vallásodnak drága kincsét énbennem; segéllyed gyenge hitemet, hogy igazán és minden kétség nélkül higgyem valamit terólad, a te dücsőségedrűl, a Szentháromság egy Istenségrűl, a te szent fiadnak testesülésérűl és az igaz hitnek minden ágazatirúl előmbe adott az anyaszentegyház; és ez ellen semmi okoskodásnak helyt ne adjak, hanem a hitnek engedelmessége alatt fogva tartsam értelmemet és érzékenységimet.

Hogy pedig hasznos és gyümölcsös légyen bennem ez a te ajándékod, adjad szent malasztodat, hogy teelőtted mennyegzős ruha nélkül, pusztán ne találtassék az én hitem, hanem szeretet által munkálkodván, jószágos cselekedetekkel ékesíttessék; és nemcsak szóval, de cseleke- dettel, sőt ha szükség, halálommal az igaz hitrűl bátorságos vallást tégyek mindenekelőtt; tudván, hogy aki megtagadja az igazságot emberek előtt, megtagadtatik tőle az ítélet napján.

Hiszem és tekéletesen vallom, én Istenem, valamint az anyaszentegyház által, az apostolok helytartói által előmbe adtál. Ebben a hitben akarok ítélőszéked eleibe menni. Tarts meg, Uram, engem végig az igaz tudományban. A te szent fiad, a mi Urunk, Jézus Krisztus által. Amen.

A REMÉNYSÉGÉRT

Mennynek és földnek kegyelmes Ura, tebenned vagyon reménységem, meg ne szégyenüljek. Tebenned bízom, mert te gondviselésed alá vettettem, még anyám méhében. Uram, irgalmas vagy a tebenned bízókhoz, és el nem hagyod, akik benned vetik reménységeket: erősítsed szívemet az igaz reménységnek erős vasmacskájával, hogy evilági háború, szélvész között mindenkor állhatatosan bízzam benned, és a te szent igéd vigasztalása minden nyavalyáimban biztasson engem.

Tebenned bíztak a mi atyáink, és megszabadítottad őket minden veszedelemtől: tebenned bíztak, és meg nem szégyenültek. Jobb tebenned bízni, hogysem az emberek fiaiban és feje- delmekben, kik meg nem szabadíthatnak. Átkozott, aki testben bízik, és emberi erőben veti bizodalmát: ennek reménysége, mint a pókháló, künnyen elvész.

Noha azért, Uram, mikor gyarlóságunkat megtekintjük, méltán rettegünk; de a te véghetetlen jóvoltod és irgalmasságod, mely fellyülhaladja a mi gonoszságinkat, bátorít minket. A mi Urunk, Jézus Krisztusnak drága sebei és szent vére hullása oka a mi bátorságunknak: ezek a mi kincsünk, reménységünk, bátorságunk, és győzhetetlen hajlékunk. Ugyanis miért nem bíz- nám tebenned, Uram, ki énérettem a keresztfán megfeszíttettél? Oh én oltalmam, oh én re- ménységem, ki a te szent kezedre írtál engem, hogy ha az anya elfeledkezik is egyetlenegyé- ről, soha te el ne feledkezzél rólam. Noha azért az én bűneim rettegtetnek, de a te bővséges váltságod biztat. Mert te vagy ama véghetetlen jó, kinek legkedvesb cselekedeti az irgalmas- ság; és csak azon nem könyörülsz, aki venni nem akarja ajándékidat. Ha azért engem meg nem utáltál, mikor tőled szántszándékkal elszakadtam, hanem mint eltévelyedett juhot, szor- galmatosan kerestél és válladra vettél: most sem utálsz meg, tudom, mikor a te ajándékodból felindíttatván, alázatosan keresem szent felségedet. Adj, Uram, állhatatos reménységet nékem, hogy minden nyavalyáimban, minden betegségimben benned bízzam, irgalmas Atyámban. Szent fiad által, a mi Urunk, Jézus Krisztus által. Amen.

A KÉTSÉGBEESÉS ELLEN

Tudom és megvallom, Úristen, hogy számtalanszor megszegtem törvényidet, sok gonoszsá- gokkal megrútítottam életemet, kiért fél és retteg az én szívem.

De te, irgalmasságnak Atyja, kinek tulajdona, és minden cselekedetit fellyülhaladja az irgal- masság; ki a bűnös embert hozzád fogadod, valamely órában megtér, és meg nem emlékezel álnokságiról: fogadd hozzád a te tékozló fiaidat. Vétkeztem, Atyám, az ég ellen és teellened. Ha álnokságimra számot tartasz, meg nem menekedhetem. De Uram, a megszáradt falevél ellen fel ne indítsad haragodat, és a por ellen ne mutasd hatalmadat, hanem irgalmasságodat. Ne nézd az én bűneimet, de tekints a keresztfára emelt Krisztus orcájára, és az ő bővséges váltságára, kinek, noha csak egy csepp vére elég volt az egész világ váltságára, mindazáltal, hogy az ő bűnös fiait bátorítaná, utolsó cseppig kiönté érettünk drágalátos, szent vérét.

Nagyobb, Uram, a te kegyelmességed az én gonoszságomnál; hatalmasb az igaz Ábel vérének kiáltása, hogysem az én álnokságim. Bízzál azért Istenben, én lelkem; nézd a te üdvösséged- nek bővséges kincsét, melyet teéretted az Istennek bemutata Üdvözítőd.

Ha szent Fiad vállára raktad, én Istenem, az én bűneimet, és őbenne megostoroztad minden álnokságinkat, ne büntesd újonnan az én gonosz életemet, hanem szent Fiadat nékünk adván, öntsd ki véle egyetemben irgalmasságodat reánk. Sokszor igen megbántottalak téged; de te, irgalmasságnak atyja, nem raktad-e szent Fiad vállára az én terhemet? Nem gyógyítottad-e szent testének vérrel folyó kékivel lelki nyavalyáimat? Annyira kiterjesztéd, Uram, jóvoltodat, hogy midőn eleget nem tehetnénk bűneinkért, tennen Fiadat adád érettünk; hogy az ő alázatos- sága megorvoslaná kevélységünket: az ő kínja eleget tenne testi gyönyörűséginkért; az ő engedelmes szelídsége haragos engedetlenséginket megtisztítaná. Miért esném tehát kétségbe? Miért nem bíznám az én megváltómnak véghetetlen érdemében, és a te nagy szerelmedben? Ha gyilkosidnak kegyelmet kérél a keresztfán; ha Szent Pétert, ki megtagada téged, ha a ke- resztfán könyörgő latort, ily künnyen hozzád fogadád: most sem változott meg irgalmasságod; és mivel kegyes ígéretekkel hívod magadhoz a bűnnel terhelteket, és künnyebbséget ígírsz nékik: én is, szegény bűnös szolgád, hozzád folyamom reménységemmel, mint erős vasmacs- kával; tehozzád, mint erős kőszálhoz ragaszkodom. Ha soha ezelőtt meg nem utáltad a benned bízókat; ha soha senki meg nem szégyenült, aki benned vetette reménységét: ne utáld meg az én szegény fejemet is.

Én Atyám, ki engemet színed látására teremtél, és az igaz hit által Krisztusban plántálál: ne szenvedd, hogy bűneim miatt elvesszek, és énbennem haszontalan légyen szent Fiadnak vére hullatása. Bátorítsad az én szívemet, és mondd azt néki: Én vagyok a te üdvösséged; valaki énbennem bízik, el nem vész. A te szent vérednek drága érdeme, a te üdvösséges Jézus neved, és hozzánk való eleven szereteted gerjessze fel bennem az igaz reménységet: hogy tebenned, ki mind ítélő bírám, s mind kegyes szószólóm és oltalmazóm vagy, minden háborúságimban teljes szűvel állhatatosan bízzam. Ki élsz és uralkodol. Amen.

ISTENI FÉLELEMÉRT

Igaz és szent Isten, kérlek téged, öntsd szívembe az igaz bölcsességnek kezdetit, tekéletes élet- nek fondamentomát, és minden jószágos cselekedeteknek erős oltalmát, a te szent félelmedet: hogy megismervén gonoszságimat és a te csudálatos, igaz ítéletidet, rettegjek minden cselekedetimben, féljek haragodtúl mint fejem felett való haboktúl, tudván, hogy büntetés nélkül nem hagyod a gonoszságot.

Úristen, ki előtt a csillagok sem tiszták, és angyalidban is fogyatkozást találsz: ki nem retteg teelőtted, látván a bűnösök ellen való kemény ostoridat, az isteni szolgálatban megrögzöttek- nek naponként való eseteket, e világnak és az ördögnek számtalan incselkedésit, melyekkel az emberi gyarlóságot szünetlen ostromolják?

Végy ki, Uram, az én szívemből minden világi félelmet, hogy ne rettegjek azoktúl, kik csak a testnek árthatnak: hanem tetőled rettegjek, aki testemben, lelkemben megölhetsz. Szeresselek téged, Uram, véghetetlen jóvoltodért; féljek tetőled, felséges méltóságodért és az én számtalan bűneimért, melyekrűl igaz ítélőszéked előtt a mennyei seregek láttára számot kell adnom. Ha azért az igaz is csak alig üdvözül a te ítéletedben: medgyen, s hová légyen a bűnös ember?

Légyen az én lelkemnek és érzékenységimnek erős őrzője a te félelmed, én Istenem, hogy nemcsak a bűnt, de a bűnre vivő társaságot és eszközt eltávoztassam. Uram, meg ne ostorozz engem haragodban; ne menj ítéletbe szolgáddal, mert senki teelőtted, irgalmasságod nélkül, nem igazul és bűneiből ki nem tisztul. Gyógyíts meg azért engem, Úristen, és meggyógyulok; szabadíts meg engem, és megszabadulok. Mert te vagy az én reménységem. Ki élsz és ural- kodol, örökkön örökké. Amen.

Szent neved félelmét és szerelmét öntsd szívünkbe Úristen; mert soha azokat atyai gondvise- lésed el nem hagyja, kiket szeretetednek erősségén építettél. A mi Urunk Jézus Krisztus által. Amen.

A SZERETETÉRT

Úristen, ki annyira szeretél minket, hogy egyetlenegy Fiadat értünk adnád, az ő nyavalyái, fáradsági, kínszenvedési által minket, háládatlan és pártos szolgáidat megváltottál. Ezért a te véghetetlen szerelmedért kérlek, gerjeszd fel szívemben ama tüzet, melyet szent Fiad a világra hozott. Írd és oltsd bé lelkembe új parancsolatodat, melyben azt hagyád, hogy téged minde- nekfelett, felebarátinkat, mint magunkat és azon egy élő testnek tagjait, szeressük, nemcsak szóval és nyelvvel, hanem valósággal és cselekedettel.

Adjad, Uram Isten, hogy nemcsak jóakaróimat, de teéretted, ellenségimet is szeressem, és a te szent Fiad példáját követvén, imádkozzam tiszta szűvel gonoszakaróimért. Végy ki, Uram, énbelőlem minden gyűlölséget, irigységet és felebarátom ellen való nehézséget, hogy a tekéle- tességnek kötele, az igaz szeretet lakozzék bennem: és miképpen te megbocsátod vétkeinket, úgy mi is igazán megbocsássunk ellenünk vétetteknek.

Téged pedig, Uram, oly állhatatos és buzgó szűvel szeresselek, hogy sem élet sem halál, sem szegénység sem gazdagság, sem öröm sem háborúság el ne szakasszon szerelmedtűl. Ki nem szeretne téged, Uram, aki minden szépségnek, vigasságnak, gazdagságnak, gyönyörűségnek elfogyhatatlan kútfeje vagy? Csak kicsiny árnyéka a te szépségednek minden világi szépség; csak asztalodnak apró morzsaléki evilági állatok jóvolta, melyben sok fogyatkozások vannak, és meg nem elégíthetik lelkemet. Azért térülj a te nyugodalmadhoz, oh én lelkem, és csak azt szeressed, aki minden jóval bétölt és megelégít; aki téged öröktűl fogva szeretett, és sokkal inkább szeretett, hogysem az anya szereti egyetlenegy fiát. Ha még a fene oroszlánok is szeretik véle jótévőket: miért nem szereted tehát, oh én háládatlan és kemény szívem, a te Uradat Istenedet, ki téged a földnek, tengernek és minden teremtett állatnak urává tett? Ki az ő egyetlenegy Fiának iszonyú kínjával megszabadított téged? Ki önnönmagát ígírte jutalmául szeretetednek? Szeresselek téged, Uram, ki elébb szerettél engem, örökkévaló szeretettel szerettél engem és tennenmagadért teremtél engem; mikor elestem volna, felemeltél engem; mikor meghóltam volna, viszont megelevenítél engem, amaz igaz pelikán madárnak, a mi Urunknak drága vérével. Mindezekért, Uram, tartozom, hogy teljességgel néked adjam szíve- met: és nem egyszer, hanem számtalanszor tartozom. Adjad azért, én édes Istenem, hogy az én lelkem gerjedezzen és megemésztessék szerelmedtűl: és igazán azt mondhassam Szent Pállal: Élek én, de immár nem én, hanem él énbennem Krisztus. Uram, mit kívánok egyebet tőled e földön vagy az égben? Elolvad az én szívem és testem, oh én szívemnek Istene, a te szerelmedben. Oltsd el, Uram, a te szerelmed tüzével bennem evilági kívánságoknak tüzét. Lágyítsd meg akaratomat a te akaratodra, keményítsd meg evilági kívánságokra. A mi szerelmetes Urunk és Megváltónkért, ki él és uralkodik, &. Amen.

HÁBORÚSÁGINKNAK ÉS NYAVALYÁINKNAK CSENDESSÉGGEL SZENVEDÉSÉÉRT

Úristen, ki a gyarlóknak erőssége, az elfáradtaknak és megterhelteknek nyugodalma, a meg- keseredteknek vigassága, az elhagyattaknak őrzője és oltalmazója vagy: te minden vigasz- talásnak Istene, látod az én gyarló és gyenge voltomat. Látod, hogy háborúságimat, melyeket bűneimért reám bocsátál, el nem hordozhatom szent malasztod nélkül. Jól tudod a sárból csinált edénynek gyenge voltát, mint a kis porocska elragadtatik a forgószéltűl, úgy az én erőtlenségem meggyőzetik a háborúságoktúl, ha te nem segétesz engem.

Azért alázatosan könyörgök szent felségednek, adj énnékem oly bátorító malasztot, hogy ami- némű nyavalyával ostorozod engedetlen fiadat, jó néven és hálaadással vegyem; teljes hittel, csendes szenvedéssel hordozzam csapásidat; az én ítéletemet és akaratomat szent akaratodhoz szabjam mindenekben.

Megvallom, Uram, hogy az én álnakságimért többet érdemlettem ennél, amit most szenvedek: és hálát adok néked, hogy nem fizetsz érdemem szerént, hanem a büntetésben is megmutatod atyai irgalmasságodat, és mint fiadat, kegyesen dorgálsz és ostorozol, hogy a hízelkedő világ- nak csalárdságitúl el ne ragadtassam. Légyen áldott, Uram, mindenben a te neved, ki megsebe- sítesz, és ismét meggyógyítasz; megostorozol, és ismét megvigasztalsz.

Oh én megváltó Istenem, csendes tűrésnek igaz mestere, ki a te környülmetélésedtűl fogva szent halálodig számtalan fájdalmat, szidalmat, csúfságot, sebhetést, ostorozást szenvedél: adj nékem oly állhatatos szívet, hogy minden kárvallást, gyalázatot és szidalmat csendesen szenvedjek.

Irgalmas, kegyelmes Isten, kinek könyörületessége fellyülhalad egyéb cselekedeteket, adjad, hogy szent malasztod által, amaz istenfélő Jóbnak példáját követvén, minden háborúságinkat csendesen viseljük; mivelhogy ezeket bűnünk szerént szenvedjük, kik a tőled adott békességet és jó szerencsét nem a te szolgálatodra, hanem testi gyönyörűségünkre fordítottuk.

Uram, Jézus Krisztus, ki énérettem a keresztfán megfeszíttetél, gyarlóknak gyámola, szomo- rúknak vigasztalója, lenyomattaknak erőssége, síránkozóknak öröme, elhagyattaknak oltalma- zója, megepedteknek segétője, minden vigasztalásnak Istene: gyámolíts és bátoríts engem, hogy minden ostoridat és atyai látogatásidat békességgel szenvedjem. Nem panaszolkod- hatom, Uram, ellened, ostorozásidért; mert tudom, hogy ha érdemem szerént büntetnél, sokkal nagyobb csapásokat bocsátanál reám. Hanem csak azon kérem szent nevedet, hogy e mostani háborúságom légyen lelkem üdvösségére, szent nevednek tisztességére; és ne szenvedd, hogy erőm felett reám tóduljanak a világ habjai. Látod, Uram, hogy a mi gyarlóságunk e világi sok háborúságot meg nem győzheti: azért adjad nékünk szent malasztodat, hogy bűneinkkel érdemlett ostoridat békességgel szenvedjük. Irgalmazz, Uram, irgalmazz nékünk; és noha szüntelen vétkeink szüntelen csapásokat érdemlenek: mindazáltal adjad, hogy életünk jobbítására, nem örök kárhozatunkra légyen minden háborúságunk. A mi Urunk, Jézus Krisztus által. Amen.

A KEVÉLYSÉG ELLEN

Uram, Jézus Krisztus, alázatosságnak igaz tüköre, ki azt akarád, hogy az alázatosságra tőled vennénk példát, és a te sok gyalázatos kínaidból alázatosságot tanulna a por és hamu; kinek sem testében, sem lelkében nincs kevélységre való oka: távoztasd el éntőlem a felfuvalkodott kevélységet, melyet te gyűlölsz. Mindenható és igaz Isten, ki az angyalok kevélységét szörnyű- képpen megalázád, alázatos szolgálóleányodat pedig anyáddá választád, vedd el az én szívemnek felfuvalkodását, és adjad, hogy semmiben ne dicsekedjem, hanem csak tebenned; senkit meg ne utáljak, semmit magamnak ne tulajdonítsak, hanem ami jó bennem vagyon, megismervén, hogy tetőled, minden jóknak véghetetlen kútfejétűl vagyon, ebből nem nékem, hanem a te szent nevednek kívánjak minden dücsőséget. Ki az Atya és Szentlélek Istennel élsz, &. Amen.

A FÖSVÉNYSÉG ELLEN

Minden jóknak bővségesen megadó Istene, ki a te nevedért való alamizsnálkodást gyakran parancsoltad: nyisd meg az én fülemet parancsolatid értelmére, nem a fösvénységre; és adjad, hogy tőled vett javaimmal jól sáfárkodjam szegényidnek. Vedd ki szívemből e világi gazdag- ságnak kívánságát, mely gyökere minden gonoszságnak. Adjad, hogy az enyímmel megelé- gedjem, másét ne kívánjam: ajándékodból vett jószágomat pedig örömest és vígan osztogas- sam azoknak, kik az örök nyugodalomnak hajlékába béfogadjanak engem. A mi Urunk, Jézus Krisztus által. Amen.

A TORKOSSÁG ELLEN

Uram, Jézus Krisztus, ki az emberi testnek kínyességét és tobzódását akarván zabolázni, életednek példájával nemcsak negyven egész nap éhezél érettünk, de halálod óráján is szom- júságod oltására ecetet és epét választál: adjad, hogy én is minden tobzódástúl, részegségtűl és testemnek gyenge, kínyes táplálásátúl megoltalmazzam magamat; és a mennyei boldogságnak édességét megkóstolván, ne légyen nagy gondom a férgek eledelének hizlalására, hanem minden erőmmel csak a te mennyei lakodalmodba kívánkozzam. Ki élsz &c. Amen.

A FAJTALANSÁG ELLEN

Oh tisztaságszerető Isten, ki a fertelmességért vízözönt bocsátál e világra, hogy a fajtalanság- nak lángját eloltanád: tekintsd meg az emberi testnek gyarlóságát, és a gonosz indulatoknak erejét oltsad meg szent malasztoddal; mert a te ajándékod és segétséged nélkül tisztán nem élhet az emberi erőtlenség. Ne szenvedd, én Istenem, hogy az én testemet, a te templomodat, melyet tisztaságos szent tested és véred vételével magadnak szenteltél, megfertéztessem; hanem adjad, hogy néked testi-lelki tisztaságban végig szolgáljak: és a házi ellenséget meg- győzvén, e világ gyönyörűségit megutálván, a te örömedben, mely fellyülhalad minden gyönyörűséget, részesülhessek. Ki élsz, &c. Amen.

AZ IRIGYSÉG ELLEN

Irgalmas, kegyelmes Isten, ki a te törvényedet a szeretetnek parancsolatjában foglalád: adj igaz keresztyéni szeretetet szívembe, hogy szent véreddel megváltott atyámfiait szeressem, mint magamat, és azon egy testnek tagját: örüljek az ő javokon, mint magamén; bánkódjam nyavalyájokon, mint tulajdon nyomorúságimon; és csak azt gyűlöljem, aki irigysége által bűnbe ejté az emberi nemzetet. Amen.

A HARAGTARTÁS ELLEN

Kegyes és kegyelmes Megváltóm, ki mint az ártatlan bárány, úgy vitetél halálra, fel sem tátván szádat; ki ennyi számtalan kínaidért és gyalázatidért nem fizetél gonosszal a gonoszért, hanem inkább ellened vétettekért könyörgél szent Atyádnak: oltsad szívünkbe a te csendes, nagy tűrhető szelídségedet, és zabolázd meg a mi haragos, bosszúálló kívánságinkat.

Adjad, én Istenem, valóban és igazán megismérnem, hogy az én bűneimért sokkal többet érdemlettem annál, amit szenvedek felebarátomtúl: és a haragnak dühösségét megfojtván, a rajtam esett bosszút jóban győzzem meg; gyűlölőimet szeressem; és hálaadással szenvedjem, valamit szent kezed reám bocsát; hogy evilági szenvedés által a te dücsőségednek örömében részes lehessek. Ki az Atya és Szentlélek Istennel egyetemben élsz, &c. Amen.

A JÓRA VALÓ RESTSÉG ELLEN

Uram, Jézus Krisztus, ki énérettem nem szántad semmi munkádat és fáradságodat; énérettem éheztél, szomjúhoztál, teljes éjszakákon imádkoztál: Vedd ki szívemből az isteni dolgokra való restséget; adjad, hogy örömmel szolgáljak néked, böjtölésben, vigyázásban, szünetlen imádkozásban. Felebarátomat jóakarattal segítsem szükségében, tápláljam fogyatkozásiban, vigasztaljam keserűségében, oktassam tudatlanságában, örömest hordozzam az ő terhét, és mindenekben szorgalmatosan munkálkodjam: tudván, nemcsak hogy rövid üdőm vagyon, és azután nem munkálkodhatom, de azt is, hogy dücsőséges gyümölcse vagyon a mi munkánk- nak. Segéts azért, én Istenem, és vastagíts engem. Ki az Atya és Szentlélek Istennel egyetem- ben élsz, &c. Amen.

AZ ÖRÖK BOLDOGSÁGNAK KÍVÁNSÁGA

Örvendeztem azon, amit hallottam, hogy az Úr házába megyünk, holott nincs semmi nyava- lya, semmi bánat, semmi szomorúság: mert eltörli az Isten könnyhullatásinkat, és elkergeti minden fájdalminkat. Miképpen kívánkozik a szarvas a kútfőhöz, úgy kívánkozik az én lel- kem tehozzád, Uram; mert tudom, hogy nincs itt maradandó városom. Mely gyönyörűségesek, Uram, a te sátorid! Kívánkozik és elbágyad az én lelkem a te hajlékidba. Ki szabadít meg engem e halálnak tömlöcéből és fogságából? Jaj nékem, mert meghosszabbíttatott az én zarándokságom; kívánom, hogy mególdoztassam és Krisztussal legyek: mert jobb egy nap a te házadban, hogysem ezer esztendő e világban.

Örvendezz, oh én lelkem, mert az Úr házába mégy, melyben semmi kísértet, semmi hadako- zás, semmi félelem nincsen, hanem csendes és bátorságos öröm: holott nincs semmi irigység, semmi visszavonyás, semmi gonosz kívánság. Oh áldott óra, melyben vígan éneklem én is Szent Dáviddal, hogy tűzön és vízen általvittél engem és nyugodalomra jutottam. Akkor én is örvendetesen mondom a szentekkel: Uram Isten, királyokká tettél minket, és uralkodunk örökkön-örökké; nem ezen a földön, melyen rövid és mulandó minden öröm és birodalom, hanem amaz élők földén, ahol sem tudatlanságnak setétsége nem lészen, mint az egyiptombéli homályban, mert Isten és a Bárány igaz világossága annak a városnak; sem nyughatatlan kívánságok nem találtatnak, mert az Úr mindenekben minden, és megrészegít minket házának gyönyörűségével, mely annyira fellyülhaladja a mi kívánságunkat, hogy az a vigasság csak szívébe sem ütközhetik embernek, melyet Isten készített híveinek.

Örülj te is, oh én testem, mely a halál által, mint jó mag, földbe hintetel, hogy kikeletkor sokkal ékesben kizsendülj. Mert most rothadandó vagy, de akkor rothadatlan lészesz; most gyarló és undok vagy, de akkor hatalmas és dücsőséges lészesz; mert a léleknek fényessége, gyorsasága, hathatóssága és megsérthetetlen volta reád is származik.

Kezedbe ajánlom, én Istenem, lelkemet: te váltottál meg engem, igazságnak Istene. Tudom, hogy az én megváltóm él, és az utolsó napon feltámadok, és ismét bőrömben öltözvén, meglátom az én üdvözítő Istenemet. Ez a reménység elrejtetett az én szívemben, és ezzel mégyek az én Uram eleibe.

A BETEGSÉGNEK BÉKESSÉGGEL VALÓ SZENVEDÉSÉÉRT

Én Istenem, e világon ostorozz, e világon látogass csapásiddal, csak az örökkévaló jóktúl meg ne fossz, és az örök kárhozatra ne vess. Meg szoktad Uram ostorozni, akit kedvedbe fogadsz, és a nyavalyának kemencéjében próbálod a tiéidet. Legyek azért, én Istenem, azok közül én is, kiket te szeretsz: mivel azok közül vagyok, kiket ostorozsz.

Te vagy, Uram, háborúságinknak vigasztalása, gyarlóságunknak erőssége. Azért vagy könnyeb- bítsd nyavalyáimat, vagy Szentlelked által erősítsed szívemet, hogy békességgel szenvedjem látogatásidat. Megvallom, én Istenem, hogy bűneim szerént nemcsak evilági ostoridat, de az örök kárhozatot is megérdemlettem; de ne cselekedjél énvelem bűneim szerént, hanem a te véghetetlen irgalmasságod szerént.

Hála néked, Uram, hogy az örökkévaló büntetést, melyet érdemlettem, ideigvaló fájdalmokra változtattad, és mint szerelmes Atyám s jó gondviselő orvosom, ostorozsz engem: hogy a büdös testhez és csalárd világhoz ne bízzam, hanem hozzád térítsem minden kívánságimat, ki igaz erőssége és bátorítója vagy betegidnek. Adjad, én Istenem, hogy a te látogatásidat oly csendesen szenvedjem, mint te hív szolgáid: Jób, Tóbiás, József, Dávid; és az bátorítson engem minden nyavalyáimban, aki énérettem nagy békességgel szenvedé a keresztfának iszonyú kínját, a mi Urunk, Jézus Krisztus. Amen.

HALÁLRA ÍTÉLT EMBER KÖNYÖRGÉSE

Irgalmas, kegyelmes Isten, ki a te véghetetlen bölcsességeddel választott híveidet csudálatos- képpen vezérled, légyen áldott a te szent neved mindenekben. Tudom, én Istenem, hogy az én undok bűneimért megérdemlettem nemcsak a testi halált, de az örök kárhozatot is; mert szám- talanon, kisebb vétkekért, mind testekben-lelkekben örökké elvesztek. De te, irgalmasságnak Atyja, mind ez óráig vártál engem; és mikor a gonoszságban elmerültem volna, nem szenved- ted, hogy ellenségimtűl vagy véletlen nyavalyátúl, hirtelen, penitenciatartás nélkül meghalnék, mint sokan egyebek; hanem üdőt adtál bűneim siralmára, és azt is megengedted nékem, amit nagy fohászkodva kívánt Dávid próféta, hogy halálom óráját megjelentetted nékem, hogy evilági gondolatoktúl elszakasztván elmémet, az én utolsó bajvívásomhoz készülnék.

Légyen áldott, Uram, a te neved, ki az én bűneimet e világon akarod ostorozni, hogy az örök kárhozattól megszabadíts engem. És mivel ez a te szent akaratod, hálaadással vészem látogatásodat: csakhogy, én Uram s én Istenem, ki a latrok között nagy gyalázattal és szida- lommal megfeszíttetél énérettem, adjad, hogy csendesen és békességgel szenvedjem a meg- érdemelt halált, és elégedjék meg a te méltó haragod, ezzel az én kínommal.

Emlékezzél, én üdvözítő Istenem, halálod előtt való véres verítékedrűl, a gyarló testnek rette- gésirűl, és bátorítsad az én gyarlóságomat, hogy bűneimért és igazságodnak megelégítéséért örömest szenvedjem ezt a halált, mely igaz életre való útja az én lelkemnek.

Oh mint akarnám, én Istenem, ha ezt a halált nem az én bűneimért, hanem az igazságért, a keresztyén hitért, a te szent nevedért szenvedném! De mivel erre méltó nem voltam, és az én bűneimmel sokakat gonosz példa által, megbotránkoztattam: engedd, hogy az én halálom által sokan kitisztuljanak vétkekből. Vedd jó illatú áldozatul, Uram, ezt az én szenvedésemet; és miképpen a veled megfeszített latornak halála óráján megkegyelmeztél, légy irgalmas, kegyel- mes énnékem is, szegény bűnös szolgádnak. Amen.

SZÜLEINKÉRT

Mennynek és földnek Ura, ki azt parancsolád, hogy ha e világon nyomosok akarunk lenni, tiszteljük atyánkat és anyánkat, kiktűl életünket vettük: kérlek, oltalmazd meg az én szerelmes szüleimet, minden testi-lelki nyavalyáktúl. Fogadásod tartja, én Istenem, hogy meggyalázod, aki atyját, anyját nem tiszteli: aki pedig böcsüli, meghallgatod minden könyörgésében és hosszú életűvé teszed e földön maradékát. Adj azért nékem csendes és szelíd elmét, hogy szüleimet és gondviselőimet tiszteljem, engedelmesen szavokat fogadjam, meg ne háborítsam: vénségeket és fogyatkozott erejeket meg ne utáljam, mint amaz istentelen Kám; hanem reám való gondviselésekért és fáradságokért holtig úgy szolgáljak nékik, mint uraimnak, tudván, hogy elégségesen meg nem hálálhatom az ő sok fáradságokat és velem való bajlódásokat.

Uram, Jézus Krisztus, minden tekéletes erkölcsöknek igaz példája és fényes tüköre, ki a te szent anyádnak nagy engedelmességgel szavát fogadtad, és keserves kínodban is gondot visel- vén reá, szerelmes tanítványodnak ajánlád őtet, mennybe meneteled után pedig Szentlélek ajándékival meglátogatád: adjad, hogy én is teljes életemben engedelmesen gondot viseljek szerelmes szüleimre; kéréseket és kívánságokat semmiben meg ne szegjem. Bocsásd meg, Uram eddig való engedetlenségimet és háládatlan voltomat; meg ne emlékezzél ifjúságom vakságárúl és gonoszságárúl. Őrizz engem minden gonosz társaságtúl, fajtalanságtúl, tobzó- dástúl: és adjad, hogy nemcsak üdőben, de tudományban, istenes életben, és minden tekéletes- ségben nevekedjem, mind Isten előtt, s mind emberek előtt. Amen.

JÁMBOR HÁZASOK EGYMÁSÉRT

Irgalmas, kegyelmes Isten, ki világ kezdetin rendeléd, és emberi testben öltözvén, jelenlé- teddel és első csudatételeddel megszenteléd a házasságot, melyet a régi szent pátriárkákban böcsületessé tettél, hogy ezáltal a te néped szaporodnék és a választottak száma bételjesednék: adjad szent nevedért, hogy ebben az állapatban híven szolgáljunk néked. Ne légyen az ördög- nek semmi hatalma rajtunk, mint a Sára férjein: hanem Szentlelked által, és a mennyei angyalok oltalma által úgy igazgass minket, hogy házastársommal egyetemben csendes és szelíd elmével hordozzam a szent házasságnak terhét. Tartsd meg és öregbítsed köztünk a szeretetet, hogy minden visszavonyás, gyanúság, háborgás és egyenetlenség nélkül éljünk, tisztán és igaz keresztyéni szeretettel, végig egy szűvel, egyenlő akarattal szolgáljunk néked.

Oltalmazz, Uram minket minden testi-lelki veszedelemtűl, és szent neved dicsíretire, az anyaszentegyház épületire adjad, hogy maradékunk is szolgáljon szent felségednek. Ne nézd, Uram, az én bűneimet, és szerelmes házastársomnak nyavalyájával vagy halálával ne ostorozz engem: hanem véghetetlen jóvoltodért tarts meg minket szent nevednek dicsíretire. A te szerelmes szent Fiad által, a mi Urunk, Jézus Krisztus által. Amen.

SZÜLÉK MAGZATJOKÉRT

Örök, mindenható Úristen, ki a gyermekeket nagy szeretettel hozzád hívád, és a kisded csecs- szopók által akarád, hogy dicsíreted bételjesedjék: kérlek téged, drágalátos szent véred hullásáért, tartsd meg és áldd meg ezeket a te ajándékidat, melyekkel engem a szent házasság által meglátogattál; és adjad, szent nevedért, hogy a te félelmedben, igaz hitben és minden jó erkölcsben úgy nevekedjenek, hogy ezek által dicsírtessék a te szent neved, épüljön anyaszent- egyházad.

Mivel pedig első atyánk eseti után ifjúságátúl fogva hajlandó ember a gonoszra; és a gyermek szívébe ugyan beléoltatott a gonoszra vivő balgatagság: oltalmazd, Uram a te szolgáid mara- dékát minden gonosz társaságtúl, részegségtűl, fertelmességtűl: hogy a te szent nevednek fé- lelme végig megőrizze bennek a keresztségben vett ártatlanságnak tiszta ruháját. A mi Urunk, Jézus Krisztus által, ki az Atyával és Szentlélekkel egyetemben él és uralkodik, örökkön- örökké. Amen.

RABOKÉRT

Mennynek földnek Ura és Teremtője, nincs ki ellenállhasson a te akaratodnak és felbonthassa végezett tanácsodat. Kérünk téged, a te véghetlen jóvoltodból, tekintsd meg nyomorult szegé- nyidet, kik ártatlanul a pogányok tömlöcében hevernek, és a kemény szolgálatban hozzád fohászkodnak, mint régen az egyiptomi rabságban nyomorgó Izráel népe.

Adj, Úristen, Szentlelked által, vigasságot szűvökbe, hogy a te nevedért békével szenvedjék a reájok bocsátott csapást: és véghetetlen hatalmad s bölcsességed szerént, adj módot szabadu- lásokban. Hallgasd meg, Uram, a vasba verettek fohászkodásit, oldozd meg köteleket, add meg szabadságokat; hogy vígan dicsírhessék szent nevedet, és megismerjék a pogány népek, hogy te vagy egyedül a szabadító Isten.

Ha pedig ennél is tovább akarja felséged ostorozni a bűnös fiakat: vigasztald nyavalyájokat, könnyebbítsed igájokat, óltalmazd lelkeket az ördög rabságátúl, tartsd meg őket az igaz hit- ben: hogy se világi nyavalyák és szükségek, se pogányok csalogatása, se ördög álnoksága ne árthasson nékik. A te szerelmes, szent Fiad által, ki minket ördög rabságából megszabadíta. Amen.

BETEGEKÉRT

Hatalmas Isten, emberi gyarlóságnak erős gyámola és oltalmazója, ki kezében vannak életünk határi: könyörgünk felségednek a te beteg szolgáidért: vigasztald őket, bátorítsad és erősítsed, hogy jó néven vegyék és csendesen szenvedjék látogatásidat. Gyógyítsd meg őket, szent nevedért, a reájok bocsátott csapásból, hogy megismérvén hozzájok való jóvoltodat, méltó hálát adjanak irgalmasságodért, és atyai ostorozásod által öregbüljenek szerelmedben és félelmedben.

Ha pedig véghetetlen bölcsességed szerént hasznosbnak látod az ő mostani kimúlásokat: adj Szentlelket nékik, hogy az igaz penitencia által, bűnök bocsánatját nyerhessék, és teelőtted kedves kimúlások légyen e világból. Adjad szent malasztodat nékik, hogy megismérjék a testi nyavalyáknak és csapásoknak ostorit atyai kezedből származni. Mivel akaratod nélkül csak hajunk szála sem eshetik el, és azért ostorozsz minket, hogy bűneinkből tehozzád térjünk, ki igaz élet és igaz boldogság vagy. Oh áldott Jézus, ki meggyőzted a halál fulákját, légy segét- séggel beteg szolgáidnak. Ki az Atya és Szentlélek Istennel egyetemben élsz és uralkodol. Amen.

KESEREDETTEKÉRT

Uram, Jézus Krisztus, a te véres verítékedért, szent halálod óráján való epeségedért kérlek, légy segétsége keseredett és megháborodott szolgáidnak: bátorítsad és vigasztaljad Szent- lelked által őket, hogy mindenekben akaratodhoz szabván magokat, békességgel szenvedjenek minden háborúságokat.

Nám, te igírted Uram, hogy nem hagyod szolgáidat erejek felett kísértetni, hanem terheket megkünnyebbíted. És noha elszenveded, hogy az ördög megrostálja szolgáidat, és a háborúság tüzében megpróbálja őket; de mindazáltal megzabolázod, hogy a te búzádat el ne tapodja és porrá ne tegye, hanem mint Szent Jóbot, csak megrostálja, épen megtartsa. Adj azért, én Iste- nem, Szentlelket megkeseredett szolgáidnak, töröld el könnyhullatásokat, vigasztald szomorú szívöket: hogy a külső háborúságok és belső keserűségek miatt, valami vétekbe ne essenek, hanem jóvoltodbúl örömre fordulván siralmok, szent felségednek véghetetlen hálaadással szolgáljanak. Ki élsz és uralkodol &c. Amen.

ELLENSÉGINKÉRT

Nagy-tűrhető Jézus Krisztus, élő Istennek egyetlenegy Fia, ki egyenlőképpen mind jóknak, s mind gonoszoknak mennyei fényességet adsz; ki halálod óráján gyilkosidért ájtatosan könyör- gél szent Atyádnak; nékünk is parancsolád, hogy szeressük ellenséginket és imádkozzunk rágalmazóinkért, csak tereád hagyván a bosszúállást: öregbítsed bennünk a keresztyéni szere- tetet, a lelki szelídséget és békességgel való szenvedést, hogy ellenünk vétetteknek tiszta szűből megbocsássunk, és minden háborúságot csendesen, békével szenvedjünk.

Bocsásd meg, Uram, az én ellenségim vétkét, és reám törő gonosz akaratjokat jóval fizesd nékik. Adj igaz szeretetet nékik, hogy bűnöket megismérvén, és kitérvén gonoszságokból, tőled kegyelmet nyerjenek. Engemet is, szegény bűnös szolgádat, őrizz minden testi-lelki ellenségim gonosz szándékátúl, jóra fordítván ellenem való törekedéseket. A te szent halálod által. Amen.

ÚTONJÁRÓK KÖNYÖRGÉSE

Irgalmas, kegyelmes Isten, ki az Izráel fiait a tenger közepin száraz lábbal víd által, és a három szent királyt csillagod által vezérléd; adj nékünk és a mi útonjáró atyánkfiainak jószerencsés utat, és csendes üdőt; hogy a te szent angyalod vezérléséből, ahová indultunk, és végre az örök életnek nyugodalmába boldogul juthassunk.

Úristen, ki a te szolgádat, Ábrahámot a pogányok közül, a kaldeusok tüzébűl kihozván min- den utaiban megőrzéd: kérünk téged, hogy minket is, te szolgáidat, oltalmazz! Légy nékünk készületünkben segétségünk, utunkban vigasztalásunk, melegben árnyékunk, esőben és hideg- ben hajlékunk, fáradságunkban nyugodalmunk, szerencsétlenségben oltalmunk, gonosz utunk- ban istápunk, veszedelmünkben gyámolunk: hogy teáltalad, ahová igyekezünk, békével jut- hassunk, és ismét egészségben jöhessünk házunkba.

Hallgasd meg, Uram, könyörgésünket, és a te szolgáid útját üdvösséges oltalmaddal igaz- gassad: hogy e világnak, és az útonjáróknak számtalan veszedelmi között, a te segétségeddel megőriztessünk.

Adjad, kérünk téged, mindenható Úristen, hogy a te szolgáid az üdvösségnek útján járjanak, és előljáródnak, Szent Jánosnak intésit követvén, a mi Urunk Jézus Krisztushoz bátorságosan juthassanak.

Uram, Jézus Krisztus, emberi nemzetnek hűv és szorgalmatos oltalmazója, kérlek téged, értünk való sok fáradságidért és zarándokságidért: bocsásd alá magas mennyből angyalodat, ki őrizzen és oktasson engem minden utaimban, miképpen megőrzé Ábrahámot, Jákobot, Tóbiást zarándokságokban. És engedd, szent halálod által, hogy mindnyájan megismérjük e világban való jövevény voltunkat, és e földhöz ne ragaszkodjunk, hanem tiszta szűvel-lélekkel tehozzád kívánkozzunk, és a megígért boldogságba juthassunk. Ki élsz és uralkodol &c. Amen.

ISTENI IGAZSÁGRA VEZÉRLŐ KALAÚZ MELYET ÍRT PÁZMÁNY PÉTER JEZSUITÁK RENDIN VALÓ TANÍTÓ

Nyomtatták Pozsonyban MDCXIII

ELŐLJÁRÓ LEVÉL

A Kegyes Olvasónak Istentűl üdvösség, tőlem tisztesség

Az Úristentűl elfajult és undok bálványok után hanyatt-homlok rohant sokaságot útra akarván hozni Ezechias király, országának minden szegeletire gyors követeket bocsáta, és atyai intésekkel serkengete mindeneket, hogy esetöket megismérvén, vétköket elhagyják, és az igaz Istent méltó tisztelettel uralják. Gyümölcstelen nem lén némelyekben a szent király fáradsága; de sokan a szép igyekezetet fél kedvvel fogadák: sőt gyalázatos tréfákkal csúfolák.

Aligha most is így nem járunk, mikor a hitnek útjavesztettit üdvösséges ösvényekre akarjuk vezetni. Mert noha némelyekben foganatos tanításunk; de sokan az eltébolyodtak és töretlen utakra szakadtak közül haraggal fenik és agyarkodva köszörülik fogokat ellenünk. Oltalmaz- zák a keresztyénség egyenetlenségének gyújtogatóit; mardossák azokat, kik oltani akarják az égő tüzet. Dicsérik és kedvelik, akik dögletes tanításokkal mérgesítik az Izráel kútját, a tiszta igazság forrását; szidalmazzák pedig, és mint közönséges békesség bontogatóit, gyűlölik, gyalázzák, akik a mérget megmutatják és az embereket intik, hogy abban ne igyanak, ha veszni nem akarnak. Sajnálják, hogy az ártalmas szakadásokat hegyes írásokkal sértegetjük, noha azokra kellene neheztelni, kik szakadást szerezvén, okot adnak a varrogatásra: Sartorae artifex, dum scissam vestem vult in antiquam faciem revocare, vicina fila compungit. Displicettibi Sartor, qui, scissuram dum sanat, vulnerat? Ille tibi magis displiceat, qui fecit, ut Sartor peccare potuerit.

Ezek így lévén, ha csak embereknek akarnánk kedveskedni és evilági nyugodalmat űzni, szaporább volna kezünket egybekulcsolván hallgatni és Istenünkhöz fohászkodni, hogysem igazsághirdetéssel gyűlölséget szerezni. De mivel nékünk a Krisztus juhai oltalmára rendelt személyeknek nem bőrünkben, hanem lelkünkben jár, hogy az igazság mellett kitámadjunk, az isteni tudományért bajt álljunk, a báránybőrrel béllett farkasok ellen mind nyelvünkkel, mind szeges írásunkkal vitézkedjünk: én is, egyházi hivatalomnak hívségéhez illendő kötelessége- met szemem előtt viselvén, noha sem elmémben, sem csekély és fogyatkozott tudományom- ban nem bizakodom, de az igazságnak győzhetetlen oszlopához és a jó igynek mozdíthatatlan erősségéhez támaszkodván, az igazság oltalmáért kiszállok: hogy az ellenünk támasztott sok hamis fondorlásokat és káromló nyelveskedéseket, amennyire Isten tudnom adja, megfojtsam, és a régi igazságtúl elszakadott találmányok alkalmatlanságit szem és világ eleibe terjesszem.

Hogy pedig készületlen és (amint szokták mondani) mosdatlan kézzel ne nyúljunk a dologhoz, tudósítani akarom ezekrűl a kegyes olvasót.

1. Nem merészlem magamnak tulajdonítani, hogy az emberek kívánságinak és elméjeknek ele- get tegyek írásomban. Azért, ha az igazságot vagy homályosban, vagy gyengébben, hogysem a dolognak érdeme kívánná; ha tőheggyel nem illetem mindenütt a tárgyot: senki ebből meg ne jegyezze az igaz tudományt, mivel nem ennek erőtlenségéből, hanem az én késedelmességem- ből és vékony értékemből esik fogyatkozás: Quisquis, cum legerit haec, dicit: Hoc nen bene dictum est: locutionem meam reprehendat, non Fidem.

2. Új találmányokat és magam fejéből költött dolgokat tőlem senki ne várjon. Mert tudom, hogy a pókháló nem jobb a lépes méznél; noha a pók béliből szövi légyfogó hálóját, a méh pedig virágokrúl szedegeti mézét. Azért igyekeztem azon, hogy a régiek nyomából ki ne lépjem, hanem az ő fegyverházokból vegyek diadalmas kardokat, melyekkel a régi tévelygé- sek nyaka szakasztatott. Azoknak való az újság, kik vagy elmefuttatásért, vagy a bölcsesség- ben való élességnek mustrálásáért írogatnak. De az igazságszeretők, quae didicerunt, ita docent, ut dicant nove, non dicant nova; noha az írás módjában és formájában, vagy a bizony-ságok állatásában és világosb magyarázatjában, vagy erősebb vastagításában újítást tehetnek; de új tudományt nem hirdethetnek; hanem arra kötelesek, hogy a régi igazságot újonnan rágják az emberek fülébe: Utile est plures a pluribus fieri Libros, diverso stylo, non diversa fide, etiam de Quaestionibus eisdem, ut ad plurimos res ipsa perveniat. Azért írja Szent Pál, hogy nem kell restelleni a megmondott dolgokat másszor is előhozni; Eadem vobis scribere, mihi quidem non pigrum, vobis autem necessarium. Mert ez nemcsak azért szükséges, hogy az elmének feledékenységét gyakran emlékeztető írásokkal segétsük; hanem azért is, hogy a hamis tanítók álnaksága megtessék, kik mesterséges hallgatással elnyegik és fülök mellől bocsátják, amit gyakran szájokba rágunk. Olyakat kérődnek ellenünk az együgyű község előtt az új tanítók, hogy ha azok igazak volnának, semmi tudomány nagyobb gyűlölséget nem érdemlene a miénknél. És noha számtalanszor heveny torkokba verjük az ő hazugságokat; mindazáltal ők azt csak elhallgatják, és azonegy régi bakot nyúzván, a szegény tudatlan községet hazugsággal kötve tartják. Azt hirdetik felőlünk, hogy mi a Szentírást utáljuk, és az emberi találmányokat böcsületesbnek tartjuk, sőt a községet a Szentírástúl eltiltjuk. Azt írják, hogy nálunk a hitnek és a Krisztus érdemének emlékezete sincsen, hanem magunk érdemében bizakodunk. Azt mondják, hogy nem Krisztus Urunktúl, hanem a szentektűl várjuk javainkat, faképektűl kérünk segítséget. Ezer ilyen hamisságokat fognak reánk. És noha szám nélkül pirongattatnak efféle költésekért, mégis naponként újítják a gyűlöltető hamisságokat. Azért szükség nékünk is gyakran újítanunk, ellenek való írásunkat.

3. Hogy az új tudományokat voltaképpen megismértessem, oly dolgokat is ki kell fejeznem, melyek tudom, nehezen férnek az elidegenültek fogára. De ezeket sem gyomroskodásból, sem avégre nem írom, hogy valakinek tormát törjek orra alá; hanem igyekezem azon, hogy az új tanítók szívére tegyem kezemet, és az elámíttatott községet intsem, hogy szembékötve ne rohanjon a mételyre. Tudom, hogy az igazmondás gyűlölséget szerez azoknál, kikben a vad- hús nyughatatlankodik; de az Isten dolgában senkinek nem kedveskedhetünk; künnyebb is írásunkért emberek haragját viselnünk, hogysem hallgatásunkért lelkiisméretünk vádolását éreznünk.

4. A pártos tanítók írásiban oly féktelen és képtelen gazságok vannak, hogyha ezeket szem- mel nem olvasnám a magok könyvében, elmémbe sem tűnnék, hogy eszes és józan ember efféléket gondolhatna. Azért, ha neked is, keresztyén olvasó, csudásoknak tetszenek némely tanítások, melyeket az új prédikátorok könyveiből feljegyzék, eszedbe jusson, mit ír Epifanius és Irenaeus a tévelygések tanítóirúl: Talia habent ipsorum libri, ut, si quis prudentia praeditus legat, admiretur, et stupeat: et non credat, quod haec ab hominibus fiant, non solum his, qui civitatem nobiscum inhabitant, sed etiam qui cum bestiis. Elhidd azért bizonyoson, hogy amit írok, újomból nem szoptam, és hamisan sem költöttem: hanem, a Luther, Calvinus, és egyebek tulajdon könyveiből szedtem. Melyben ha kételkedel: lelked üdvösségére kényszerítlek, hogy az elszakadott tanítók könyveiben keresd utánam a feljegyzett helyeket: reáfelelek, hogy kü-lönben sem találod. Arra nem felelek, hogy ennyi citációkban, feljegyzett számokban, a nyom- tató esetiből, vagy kezem, szemem, emlékezetem fogyatkozásából, vétek nem esett valahol; mert csak az tudja, aki nyomtat, mely nehéz távoztatni minden efféle vétkeket. De arra bátran és igazán felelek, hogy hamisan senkire semmit nem fogtam; sőt azzal dicsekedhetem, amivel Eusebius: Scribam non mea, sed eorum ipsorum verba, qui apud ipsos studiosissimi rerum Divinarum fuerunt; ut nemo, a nobis commentam, fictamque fabulam narrari, suspicari possit.

Némely tudatlanok azt beszélik: hogy amit Luther vagy Calvinus írásiból előhozunk, azt mi toldottuk az ő könyvökhöz: mi írtuk ő nevökre. De ezt csak az igen sült parasztok beszélik: mert a tudósok bizonyosok abban, hogy mi a tévelygők könyveit soha ki nem nyomtattuk;nem is szűkölködik az igazság, efféle cigánymesterségek nélkül. A régi és mostani tévelygők szokása az, hogy egyebek nevére könyveket írnak. Hallhaddsza, mint panaszolkodik Szent Jerónimus, Pelagius ellen: Illam insaniam, quis digno possit explicare sermone, quod librum Sixti Pythagoraei, hominis Ethnici, nomine Sixti martyris, & Romanae Ecclesiae Episcopi, praenotavit? Fecerat hoc & in Sancti Pamphili martyris nomine, ut librum Defensionis Origenis, Eusebii Caesariensis (quem fuisse Arianum, nemo est qui nesciat), nomine Pamphili praenotaret. Ezen dologrúl így ír Szent Kelemen: Scimus, Simonem & Cleobium, venenatos libros, nomine Christi, & Discipulorum ejus composuisse: atque etiam priscis temporibus quidam Libros scripserunt, Moysis, Enoch, Adam, Eliae. Panaszolkodik Szent Gergely és Corintusi Szent Dienes, hogy az ő írásokat megmocskolták, és eretnek konkollyal béhintették a tévelygők. Mi üdőnkben Calvinus az ő Istitutió-ját, Alcuinus neve alatt bocsátá ki, noha Alcuinus a Nagy Károly császár mestere volt; és Urunk születése után 791. esztendőben, Páris várasában kezdője volt az ott lévő nevezetes Universitasnak: Vidimus (úgymond Feuardentius) Institutiones Calvini, editas anno 1534. nomine Alcuini, Praeceptoris quondam Caroli Magni. Vidimus & Homilias, de re Sacramentaria, editas a Beza, titulo Nathanaëlis Nesekii. Más könyveit Lucianius neve alatt nyomtatá Calvinus; kirűl így szól egy tudós ember:

Alcuinus voluit, voluit Lucanius esse:

Versus Calvinus, sed Lucanius erat.

Schüsselburgius lutherista superattendens, nagy panasszal említi, mely farsangos álorcáson járnak a kálvinisták, hosszú lajstromban írván idegen név alatt kibocsátott könyvöket. A luthe- risták is (noha ily szemesek az egyebek szemetén), hasonló csalárdságban részesek; amint maga sem tagadja Schüsselburgius, imígyen írván: Philippus, ex libro Lutheri, quod verba Filii Dei adhuc constent; plus quam integrum folium, cum aliquot paragraphis, studiose expunxit. Haec vero, non sunt privata et arcana, sed publica & notoria. Nam Doctor Amsdorffius, libro germanico, in quarto edito, anno 1549. Philippum de ista librorum Lutheri falsatione, publice convicit. Hasonlóképpen panaszolkodik Flacius, Vigandus, Heshusius,Amsdorffius, hogy az Augustai Confessió-t gyakran változtatták a lutheristák. Sőt a Luther könyveit is egynéhányszor koholták, csáválták, tisztogatták, mosogatták a lutheristák: sokat kitörölvén írásiból; mint Balduinus ellen való írásunkban megmutattuk.

Aki miben tudós, abban gyanós. Azért, magokrúl ítélvén minket az újítók, vélekednek, hogy mi a Luther vagy Calvinus könyveit megvesztegettük. De kivegyék abból kétségöket: mert soha ezeknek könyveit a katolikusok ki nem nyomtatták; hanem, amint Lipsiában, Witten- bergában, Jénában, Torgában, Genevában, Basileában magok kibocsátották, úgy olvassuk, és úgy hozzuk elő.

5. Aminémű tanúkat e könyvben állatok, azoknak tulajdon szavait, melyek a dologhoz illenek, rövideden kiírom deákul: de úgy, hogy amit ezek nem szintén egymás után írnak is, együvé hordom, hogy nyilvábban kitessék értelmök. Amit pedig Szent Ágoston magárúl írt; azt én is követni akarom; és az elébb kibocsátott könyveim részeit, mostani írásomban alkalmatos helyekre rendelem: Haec ex alio Libro meo, in istum transtuli, quia facilius hoc a me recenseri potuit, quam idipsum alio modo eloquendum fuisset. Meg is tartom ezekben, mint saját munkáimban igazságomat: és tetszésem szerént megjobbítom, megrövidítem, megtoldom, ahol helyesnek alítom lenni. Sőt ugyanezen könyvnek is mostani nyomtatásában, sokszor világosb értelemmel, jobb renddel, ékesebb szólással, újabb bizonyságokkal hosszabbítom vagy rövidítem írásomat.

6. Bizonyságimat, melyekkel vagy az új tudományokat ostromlom, vagy a régi igazságot állatom; nagy részre a dialektikusok törvénye szerént, in forma, rövid kötésbe és bizonyos formába foglalom, hogy nyilvábban kitessék erősségök. Akik a Krisztus igája járomszegét kitörték, nem szeretik az ilyen szoros korlátban való harcolást; Prohibent argumentari, cum de rebus agitur quae pertinent ad Jesum. De mi sem akarunk ebben hátra állani; mivel ő maga, Krisztus, sokszor követte az ilyen bizonyítás formáját. Együtt, egész szillogizmussal bizonyítja, hogy ő nem űz ördögöt, ördög hatalmával. Másutt, ilyen szillogizmussal mutatja, hogy Ábrahám eleven: Isten nem holtak Istene, hanem eleveneké. De Isten Ábrahám, Isaák, Jákob Istene. Tehát Ábrahám, Isaák, Jákob nem holtak, hanem elevenek. Azt is szillogiz- mussal állatja; hogy a zsidók nem Istentűl valók: mert Isten igéjét nem hallgatják. Szent Péter is próféták mondásinak nevezi, amit noha szórúl szóra nem írtak, de Per bonam consequen- tiam, jó következéssel kihozott a próféták szavaiból.

7. Két nagy akadékot említnek a régi doktorok, mely az embereket tartóztatja, hogy az igazságra ne hajoljanak: Elsőt Tertullianus jegyzette fel; midőn azon panaszolkodik, hogy az emberek, fülöket bedugván, nem akarják az igazságot voltaképpen érteni; félvén attúl, hogy ha ezt úgy értik, amint magában vagyon, nem gyűlölhetik: Scit se peregrinam in terris agere; inter extraneos, facile inimicos invenire. Unum gestit, ne ignorantia damnetur. Sed audire nolunt, quod auditum damnare non possint: inauditam condemnare malunt veritatem. Nihil iniquius, quam ut oderint homines quod ignorant, etiamsi res mereatur odium, tunc enim meretur quum cognoscitur an mereatur. Vacante meriti notitia, nulla est odii justa defensio. Simul ut desinent ignorare, cessabunt & idisse. Hic tantum humana Curiositas torpescit. Maiunt ignorare, quia jam oderunt. Adeo quod nesciunt, praejudicant id esse: quod si sciant, odisse non poterunt. Quanto magis hos Anacharsis denotasset imprudentes de Prudentibus judicantes, quam immusicos de Musicis? A második akadékot Szent Hilárius hozza elő; dorgálván az embereket, hogy a hit dolgainak követésében nem indulnak okosság után: hanem átalkodott akaratjok tetszésén megkötik magokat. Noha az akaratnak okosság után kellene járni: és nem illenék addig megkeményíteni az akaratot, míg az okosság mindeneket jól meg nem vizsgál: Immoderata est omnis susceptarum Voluntatum pertinacia, et indeflexo motu adversandi studium persistit, ubi non Rationi Voluntas subjicitur, nec studium doctrinae impenditur; sed his, quae volumus, rationem conquirimus; et his, quae studemus, doctrinam captamus. Ceterum, si non praeiret Rationem Voluntas, sed per Veri intelligentiam, ad velle id, quod Verum est, movetur; nunquam Doctrina Voluntati quaereretur, sed Voluntatem omnem Doctrinae ratio commoveret: esset omnis sine contradictione Veritatis sermo; quum unusquisque, noti quod vellet, id verum esse defenderet, sed quod Verum est, id velle coepisset.

Ez a két akadék nyilván találtatik a tőlünk idegenült viszálykodókban. Mert a községnek nagyobb része nem okkal, hanem általkodott vakmerőséggel ragaszkodik az újságokhoz: úgy, hogy érteni sem akarja tanításinkat; mintha félne, hogy az igazságot meg kellene ismérni, ha tanításunkat meg kezdené érteni. Azért nem akarják tőlünk venni, mit hiszünk és tanítunk: hanem reánk fogják, hogy azt valljuk, amivel nem is álmodoztunk, mivel az ő rendeken való álnak tanítók oly dolgokat csepegetnek hallgatójok szívébe a mi tanításunkrúl, melyek, ha igazaknak találtatnának, méltán idegenednének tőlünk.

Ha igazságszeretők az új tanítók, azt kell cselekedniek, amit az Izráel fiai cselekedének: kik megértvén, hogy a Ruben és Gad maradéki oltárt emeltek, gyanúságba esének, hogy talán bálványozásra hajlottak; és felfegyverkezének, hogy egy lábig levágják őket. Minekelőtte reájok rohannának, megkérdék: Mi okon emelték az oltárt? És értvén, hogy emlékezetre, nem idegen istenek tiszteletire raktak oltárt: nagy örömmel hálákat adának Istennek, hogy az ő atyjokfiai üresek attúl a vétektűl, melyrűl gyanakodnak vala. Így kellene bezzeg velünk is bánni az újítóknak: nem kellene magok agyából, temérdek bálványozásokat reánk fogni, melyek gondolatunkba sem tűntek. De ők, amit cselekesznek, adjanak Isten előtt számot róla. Én minden keresztyén olvasót arra kérek, sőt az élő Istenre kényszerítek, hogy egyebet annál reánk ne fogjon, amit tőlünk hall. Senki nálunknál jobban nem tudja, mi vagyon szívünkben. Nem is titkoljuk vagy rejtegetjük senki előtt, amit hiszünk. Sőt hitünk szerént azt tartjuk; hogyigazság árulója, valaki az igazságot hazugsággal oltalmazza: Proditor est veritatis, qui pro veritate mendacium loquitur. Mivel azért a hit nem csak szűvet; hanem szájat is kíván tőlünk; Fides a nobis officium exigit, & Cordis, & Linguae: innen vagyon, hogy a szent mártírok, noha egy tagadással megtarthatták volna életöket, inkább halált szenvedtek, hogysem szájjal különbet mondanának annál, amit szívökben viseltek; tudván, hogy senkinek nem szabad hitiben hazudni: Non est fas ulli, in sua Religione mentiri. Annak okáért a Római Ecclesia kárhoztatta a Priscillianus és Helchesiták tévelygését, kik szabaddá hagyták az embereket, hogy szükség idején megtagadják hitöket: Etenim qui, quod est, esse se negat: aut id, quodest, negando condemnat; aut se ipsum ea re indignum sciens, Confessionem fugit, quorum nihil in vero Christiano reperitur. Azért Szent Jerónimus eretnekség jelének mondja azt, hogyamit hiszen, szégyenli kimondani: Ecebolushoz fér tehát, nem mihozzánk, hogy az emberek tetszéséhez szabván magát, hitit úgy változtassa, amint látja kedvesbnek: Ecebolus, mores imperatorum sequens, sub Constantino quidem ferventissimum se finxit Christianum; sub Juliano, Paganus celeriter est effectus; & rursus, post Julianum, volebat esse Christianus: Prosternens etenim semetipsum ante januas Ecclesiae pronum, magna voce clamabat; Conculcate me, sal insensatum. Arhetorius, Apollinaris, Themistius balgatag vélekedése az; hogy akárki mit valljon, nem árt az üdvösségnek. A Dochiták és Abailardus gazsága; hogy a keresztyén hit, csak vélekedés. A lutheristák és kálvinisták dolga, hogy vallásokat és tudomá- nyokat rejtegetvén, képmutatásból mást tettessenek, hogysem amit valójában javallanak; mint ezt majd nyilván megismértetjük.

Efféle palástolást nem szenved a római eklézsia: sőt nagy véteknek tart egyéb dologban is, de főképpen a hitben, minden képmutatást; és azt tanítja Szent Ágostonnal: Simulata innocentia, non est innocentia: simulata aequitas, non est aequitas, sed duplex iniquitas, quia & iniquitas est, & simulatio. Azért a római eklézsia nyilván, Isten igazában kifejezi és napvilágra terjeszti vallását. Nem is fél egyébtűl, hanem hogy voltaképpen ne értsék az emberek tanítását: tudván, hogy azok gyűlölik az igazságot, akik nem értik; Nihil Veritas erubescit, nisi solummodo abscondi.

Mindezekrűl avégre emlékezem ennyi szóval, hogy ha az elhasonlott prédikátorok különbet beszéllenek a mi vallásunkrúl, hogysem amit mi mondunk: bizonnyal tudja minden ember, hogy fejökre és lelkökre hazudnak.

Végezetre; ha feledékenységem vagy tudatlanságom miatt, nem szinte helyén ejtek valamit írásomban: az anyaszentegyház ítéletire hagyom, és engedelmességre kötelezem magamat; és Szent Bernárddal azt mondom: Romanae Ecclesiae autoritati, atque examini, totum hoc, sicut & cetera quae ejusmodi sunt universa, reservo; ipsius, si quid aliter sapio, paratus judicio emendare.

RENDI ÉS SOMMÁJA E KÖNYVBEN FOGLALT TANÚSÁGNAK

Bűneinknek igaz érdeme szerént szemünkkel látjuk, kezünkkel tapasztaljuk azokat a dolgokat, melyeket ha hírrel hallanánk, talán el nem hinnénk. Mert minekutána a szünetlen veszedel- mekben epedett, és csaknem hamuvá lett szerelmes hazánkban, a keresztyéni egyességnek kötele elszakada, és minden gonoszság elárada: oly temérdek vakságra jutának az emberek, hogy utolsó és legkisebb dolgoknak tartják immár az igaz hitnek isméretit, és a keresztyéni tekéletességre való igyekezetet. Azért sokan olyanokká lettek, mint ama nem régen említett Ecebolus. Főrenden való emberrel szólottam, ki azt vítatta; hogy mind török, mind zsidó vallásban üdvözülhet ember. Tudós úrembert ismértem; ki minekelőtte a régi igaz hitre térne, arra jutott, hogy Szentírás nélkül, az Aristoteles Ethicá-ját elégségesnek ítélte az embernek tekéletességére. Ebből megismérszik, mely igazán mondotta Lirinensis, hogy aki egy cikkely- ben megveti az anyaszentegyház tanítását, az egész keresztyéni tudományt bizonytalanná tészi: Abdicata qualibet parte Catholici dogmatis, alia quoque, atque item alja; atque dein- ceps alia, & alia, jam quasi ex more, & licito abdicabuntur. Porro autem, singulatim partibusrepudatis: quid aliud ad extremum sequetur, nisi ut totum pariter repudietur? Mert a hit olyan, mint a gyűrű; mely ha egy helyen megszakad, jól nem állhat az ember ujjában: olyan, mint a harang; mely elveszti hangosságát, egy kicsiny hasadással. A tévelygés pedig, akármelykicsiny légyen is, olyan mint az ék, melynek hegye vékony, és mikor a fába ütik, nem nagy hasadást szerez: de mennél tovább verik, annál nagyobb nyílást hágy; és végre, akármely öreg gerendát kettéhasít.

Mikor azért magamban sokat hánytam-vetettem volna, mint kell az eláradott hamis véleke- dések folyását meggátolni: juta eszembe a Szent Ágoston mondása: Contra Rationem, nemo sobrius; contra Scripturam nemo Christianus; contra Ecclesiam, nemo pacificus senserit: Az okossággal (úgymond), nem tusakodik, aki józan; sem a Szentírással, aki keresztyén; sem az anyaszentegyházzal, aki békességszerető. Azért én is e három rendbéli bizonyságokra vetém szemeimet: ezeknek erősségét, az új tudományok rontására fordítám: és írásomat e könyvben három részre osztám.

Első részében a természetbe oltatott okosság vezérléséből megmutatom; hogy a világnak egy teremtő Istene vagyon, kit igaz hittel és religióval tartozunk tisztelni: ez pedig az igaz hit, a keresztyénység kívül nem találtatik. De mivel a keresztyénség zászlója alatt sok ellenkező szakadások pártolkodnak: azt is világosan megbizonyítom; hogy az emberi okosság vagy maga vezérléséből, vagy azokból a Szentírás fondamentomiból, melyeket jóváhagynak valakik keresztyén nevet viselnek, világoson kijelenti, hogy a római gyölekezettől elszakadott vallások igazak, és Isten előtt kedvesek nem lehetnek.

Második részében megmagyarázom; elsőben a keresztyének között való igyenetlenségek gyökerét. Annak utána bizonyos módot mutatok, ezeknek leszállításában. És az eklézsiának méltóságát kifejezvén megbizonyítom, hogy egyedül a római gyölekezet igaz eklézsia; melynek tanítása ellen senkinek nem szabad tusakodni. A római pápának méltóságát is, derék bizonyságokkal állatom.

Harmadik részében, egynéhány nevezetes dolgokban, melyekrűl főképpen versengések támadtak, megmutatom; hogy semmit az újítóknak nem kedvez a Szentírás: sőt ha ezt okoson egybehordjuk, és nem facsarjuk tétova agyaskodásunk szerént, hanem ingyenes folyásában, és eleitűl fogva meggyökerezett értelmében hagyjuk, mindenekben a mi tanításunkat erősíti.

AZ EMBERI OKOSSÁGNAK ÉS A KERESZTYÉN HITNEK AZ ISTENI TERMÉSZETRŰL ÉS TISZTELETRŰL EGYESSÉGE

ELSŐ RÉSZE

A TEREMTETT ÁLLATOK SZÉP RENDI, AZ EMBERI TERMÉSZET INDULATI, AZ IGAZ OKOSSÁG VEZÉRLÉSE, ISTEN ISMÉRETIRE VISZEN

Az tekéletes erkölcsnek és minden jóságos életnek gyökere és kútfeje az Istennek igaz ismérete. Mert a Lactantius mondása szerént: Non potest, nec Religio a sapientia separari; nec sapientia a Religione secerni: quia idem Deus, & intelligi debet, quod est Sapientiae; & honorari, quod est Religionis. Sed sapientia praecedit, Religio sequitur. Válhatatlanul együtt jár az Istennek igaz tiszteleti a bölcsességgel. Mert ismérni kell Istent; és erre bölcsességgel jutunk. Tisztelni kell őtet, és ez a religiótúl vagyon. De elől jár a bölcsesség és Isten ismérete: abból fakad és következik az isteni tisztelet.

Annak okáért, valaki Istenhez akar járulni, és az ő igaz tiszteleti s szolgálatja által üdvösséget kíván nyerni; elsőben a mennyei bölcsességnek vezérléséből hinni és tudni kell, hogy e világnak vezérlő ura, gondviselő fejedelme, teremtő Istene vagyon; ki mindenható erejével e világot alkotta, bölcsességével vezérli, gondviselésével szent nevének dücsőségére igazgatja. Azután azt kell érteni, hogy ez az igaz Isten mind hív szolgáinak, s mind ellene rugóldozó engedetlen pártosoknak, érdemek szerént, igaz jutalommal fizet.

Azért a keresztyén hitnek és üdvösséges tudománynak felbonthatatlan fondamentomául kell azt vetnünk, hogy egy igaz Isten vagyon; kit azért neveznek a görögök THEOS-nak, mert általlát mindeneket, általhat mindeneket: THEOS dicitur a Theorin, quod est, speculari, quasi speculator & spectator omnium. Dicitur praeterea a Thin, hoc est, percurrere. Deus enim semper et ubique adest.

Ezt a mi hitünk első fondamentomát nem volna talán szükség a természet tanításával támogatni; mivel a pogány Aristóteles azt tanácsolja, hogy pálcával kell ütögetni, nem bizonyságokkal oktatni az istentagadókat. Mindazáltal, a híveknek lelki vigasztalására lészen, ha értik, mely szépen egyez, és ingyenes bizonyságot tészen a hit és az okosság a keresztyén igazságrúl. Azoknak pedig, kik nyelvekkel vallják, de feslett életekkel, és rút erkölcsökkel tagadják az Istent, esztene és ébresztője lészen a természet az isteni tiszteletre és szolgálatra.

Azért nemcsak a Szentírásból, de a teremtett állatoknak módos és bölcs rendeléséből, csu- dálatos erejéből, álmélkodásra indító ékességiből, hasznaiból, cselekedetekből és az emberi természetnek tulajdon indulatjából oly nyilván ismérhetjük a világ urát és gondviselő kormá- nyosát, hogy Szent Pál, ugyan látásnak meri nevezni ezt az isméretet: Invisibilia ipsius, a creatura mundi, per ea quae facta sunt, intellecta, conspiciuntur; sempiterna quoque ejus virtus & divinitas. Ez okon mondja a Szentírás, hogy mentségek nem lehet, akik Istent nem ismérik. Sőt bolondoknak nevezi, akik csak szívökben is azt merik mondani, hogy nincs Isten.Mert: Omnes homines vident eum; unusquisque intuetur procul. Nincs oly vad, goromba ember, ki Istent nem látná a teremtett állatok tükörében; mivel a mennyei és földi állatok nem egyebek szép renddel egybeszerkesztett garádicsoknál, melyeken a nagy Isten isméretire juthat az értelmes emberek okossága.

És hogy ama mély bölcsességek fondamentomiból eredett bizonyságokrúl ne szóljunk, melyek noha a tudós emberek előtt foganatosbak, mert értelmeket világosan meggyőzik, és az igazság engedelme alatt kötve tartják; de a községnek értelmét felülmúlják, és nagy úton hátrahagyják.

Először: A világ részeinek szép, ékes renddel való alkotásából, így okoskodik Eusebius: Quo- niam neque a lapidibus, casu unquam sine artifice domus aedificari, neque pannus absque texente fieri, nec navis sine gubernatore navigare potest: cum substantiis animatis atque inanimatis, plenum hunc mundum viderent (Hebraei), non absque sapientia Dei haec omnia facta putantes, a magnitudine & pulchritudine creaturarum, Creatorem omnium congno- verunt. Ez, amit rövideden Eusebius monda, annyit tészen, mintha azt mondaná: Ha egy vadon erdőnek, kősziklás puszták barlangi között módosan építtetett palotát látnánk, mely csinoson ékesíttetett és drága kárpitokkal bévonatott volna; minden szegeleti arany és ezüst házieszközzel tündöklenék; kedves gyönyörűségre és szükséges táplálásra tartozó alkalma- tosságokkal bévelkednék: efelett őbenne szép vetett asztalokat, fényesen égő szövétnekeket; körüle renddel ültetett gyümölcsösfákat, kedvesen illatozó virágokat, csatornákon és csévéken folyó hűvös forrásokat látnánk; és a mulató helynek ékességén csudálkozván, tudakoznánk: Ki alkotmánya ez a királyi fáradságok künnyebbségére rendeltetett épület? Vajon ha ki aztfelelné, hogy emberi kéz nélkül, a közel való hegyeknek történetes szakadásiból, és az ő részeinek széltűl egybehordásából kerekedett a szép palota: nem azt ítílnéd-é, hogy megelőz minden goromba esztelenséget oktalan feleleti?

Ismét: Ha egy bordában, mesterséggel rendelt bélfonalat látnál; ha egy tengeri nagy hajónak külső belső alkotmányit szemlélnéd: nemde mindjárt azt gondolnád-é, hogy történetből nem lettek ezek; hanem okos ember mestersége szerkesztette ezeket ily jó módjával?

Mivel azért e világnak szépséges nagy volta, minden ékes épületek cifráit messze meghaladja; mind fondamentomának, azaz a földkerekségének állandó erejével; mind boltozatjának, azaz a kerek szép égnek hajlásával; mind fényes fáklyáinak: a napnak és holdnak világosságával; mind ékes kárpitoknak, a mezei szép virágoknak és zöldellő fáknak szemlegeltető különbözé- sivel: kétség nélkül, ennek a díszes épületnek (melynek mind a görögök, mind a deákok, neveta szépségtűl adtak: Quod enim Graeci KOSMON, ornamenti nomine, hoc nos, a perfecta, absolutaque elegantia, Mundum appellamus), bölcs és hatalmas alkotója vagyon; ki nem egyéb az egy igaz Istennél, kit hiszünk, tisztelünk, imádunk.

Másodszor: E világ vezérléséből, ilyen bizonyságot támaszt Nazianzénus: Ha valahol gyönyö- rűséges nótára igazított hegedű- vagy lantszót hallunk; általértjük, hogy okos és tudós ember kezétűl vagyon annak eredeti. Ha megeresztett zászlók alá rendelt szép seregekre tekintünk; ha jó rendtartással vezérlett várasnak sokaságát látjuk: nyilván tudjuk, hogy fejek és vezérek vagyon ezeknek, miképpen Sába királyné, látván a Salamon épületit és udvarának rendit, megismeré a bölcs király eszességét. Végezetre, ha egy forgó órának állhatatos folyással járó kerekit látjuk: ottan tudjuk, hogy értelmes igazgatója vagyon, ki megoltalmazza bontakozás- túl, és kerekinek forgásit a nap forgásához igazítja.

Mivel azért e világnak minden részei ily kimagyarázhatatlan szép renddel, ennyi ezer eszten- deig ily nagy állhatatossággal viseltetnek: nem lehet kételkedése az okos embernek, hogy bölcs gondviselő ura és vezérlő Istene vagyon a világnak. Azért írja Lactantius, hogy nincs olyvad természetű ostoba ember, aki (bár ne tudja is, ki légyen az Isten, kinek gondviselésével igazgattatik e világ) szemét égre fordítván a teremtett állatok nagy voltából, rendiből, szépsé- géből, állhatatosságából és hasznaiból meg ne ismérje, hogy vagyon oly Isten, aki mindezeket hordozza és vezérli, mivel sem történetből, sem a teremtett állatok tulajdon erejéből és rendeléséből ezek nem származhatnak: Nemo est tam rudis, tam feris moribus; quin oculos in caelum tollens, tametsi nesciat cujus Dei providentia regatur hoc omne, quod cernitur, non aliqua tamen esse intelligat, ex ipsa rerum magnitudine, motu, dispositione, constantia, utilitate, pulchritudine: nec posse fieri, quin id, quod mirabili ratione constat, consilio majore aliquo sit instructum. Ugyanis, mi lehet oly nyilvánvaló és látható, minthogy mikor az egek és csillagok állhatatos rendit és változásit tekintjük; a természetnek belénk oltatott indulatjából, eszünkbe jusson, hogy igazgató vezére és gondviselő fejedelme vagyon e világnak? Quid potest esse tam apertum, tamque perspicuum, cum caelum suspeximus, caelestiaque contemp- lati sumus, quam esse aliquod Numen praestantissimae mentis, quo haec regantur? Quod qui dubitat; haud sane intelligo, cur non idem, Sol sit, an nullus sit, dubitare possit, quid enim est hoc, illo evidentius? Quod nisi cognitum, comprehensumque animis haberemus: non tam stabilis opinio permaneret; nec confirmaretur diuturnitate temporis; nec una cum saeculis, aetatibusque hominum inveterare potuisset. Annak okáért mondja Szent Dávid; hogy az egeknek nyelve vagyon, mellyel az Isten dücsőségét hirdetik: az ő szavokat pedig megértik minden nemzetek. Másutt azt mondja; hogy az egek királyi sátorának kiterjesztése által az Isten, mint valami szép fényes ruhába öltözik. Mert midőn a teremtett állatokban, és főképpenaz egeknek csudálatos alkotásában, hatalmasságát és bölcsességét mutogatja, úgy tetszik, mintha látható öltözetet venne magára, melyben megismértessék tőlünk: mivel a teremtett állatok ereje, szépsége, gyorsasága és nagysága, csaknem kézen fogva viszen az Isten ismé- retire. Azért mondja Szent Pál, hogy Isten nem hagyta magát tanúbizonyság nélkül, jót cselekedvén velünk: az égből esőt adván és a földi gyümölcsök termésére alkalmatos üdőket rendelvén. A bölcs pedig ezen okból írja, hogy az Isten lelke minden teremtett állatnak szólástadott, mellyel az Isten bölcsességét hirdesse.

Harmadszor: Hogy kívül messze ne bujdossunk, csak ne restelljünk magunkba tekinteni, künnyen az Isten isméretire juthatunk; és amint Szent Pál mondja, megtapasztalhatjuk őtet: mivel őbenne élünk, mozgunk, és az Isten orcájának bélyege és jele rajtunk vagyon. Miképpen azért, szívönkbe plántálta Isten a szüléknek a magzatokhoz való szerelmét: úgy az egész emberi természetbe, oly mélyen oltotta az ő isméreti szikráját, hogy világ kezdetitűl fogva nem volt oly nemzetség, mely isteni tisztelet nélkül lett volna. Ha azért, Consensus omnium gentium, lex naturae putanda est, amiben minden különböző nemzetségek egyetértenek, azt nem emberi gondolatnak és találmánynak (mely mint a pára és tajték, hamar elenyészik), hanem természetnek szívünkbe öntött törvényének kell ítílni: kétség nélkül arra is a természet oktat, hogy Istennek gondviselő ereje alá vettetett minden ember. Ezt a bizonyságot ilyen szókkal említi Seneca: Apud nos, veritatis argumentum est, aliquid omnibus videri. Deos esse,inter alia sic colligimus; quod omnibus opinio de Diis insita est: nec ulla gens usquam est adeo extra Leges moresque projecta, ut non aliquos Deos credat.

A pogányok bálványozása is erősíti, hogy Istene vagyon e világnak. Mert noha tudjuk és érezzük, mennyire ellenkezik a mi dölyfös és fennhéjázó természetünk dagályosságával, hogy más alábbvaló teremtett állatnak fejet hajtson és meghódoljon: mindazáltal inkább akartak a pogányok követ és fát, sőt barmokat imádni, hogysem Isten nélkül lenni. Ezzel bizonyították, hogy künnyebb a természetnek felfuvalkodott akaratossága ellen akármely elvetett állat szolgálatjára állani, és azt Istennek ítílvén feje felibe helyheztetni, tisztelni, hogysem Isten nélkül lenni.

Tovább: Hogy ugyan természetünkbe gyökerezett az Istennek gondviselésérűl és nyomorú- ságinkban segétségérűl való tudomány, ez a jelensége. Mert noha találkoztak oly eszefordult és agyafúrt emberek, kik sok gonoszságok miatt, elidegenedvén az Isten igazságátúl, azon mesterkedtek, hogy az Istent tagadván, bátrabbak lehessenek minden gonoszságra, úgymint Diágoras, Protágoras, Plinius és egyebek; kik midőn csendesen eveztek, nagy fenn pöktek, és csúfos mardosásokkal játszottak az istenfélőkkel: de midőn visszafújt a szél, és félelmes igyekbe estek; a természet kisztetéséből indíttatván Istenhez fohászkodtak; minden falevél cserdülésétűl féltek, kik Istentűl nem akartak félni; és fogyott igyekben égre vetvén szemeket, Istentűl kértek segítséget. Azért mondja Szent Dávid; hogy az Isten ellenségi, mikor érzik az ő hatalmas erejét, hazudozva hízelkednek néki. Így olvassuk, hogy Caligula császár, tagadván az Istent, magát hívatta Istennek: de a mennydörgésekben, nagy félelemmel, ágy alatt bujdoklott: Qui Deos tantopere contemneret, ad minima tonitrua & fulgura connivere, caput obvolvere; ad vero majora, proripere se e strato, sub lectumque condere solebat.

Ismét: Természetünknek hirtelen és gondolkodás nélkül való indulatjából érezzük azt mind- nyájan, amit Jósafat király mondott; hogy midőn nyavalyánkban nincs sehonnan remény- ségünk, mindjárt Istenhez fordítjuk szemeinket. Ezt a bizonyságot, ilyen szókkal adja előnkbe Tertullianus és Cyprianus: Vultis, ex animae ipsius testimonio comprobemus? quae licet carcere corporis pressa, licet institutionibus pravis circumscripta, licet concupiscentiis, & libidinibus evigorata, licet falsis Diis exancillata: cum tamen resipiscit, ut ex crapula, ut ex somno; & sanitatem suam patitur, & Deum nominat; hoc solo, quia proprie verus hic unus Deus, bonus & magnus. Et quod Deus dederit, omnium vox est: Judicem quoque contestatur illum; Deus videt & Deo commendo & Deus nihi reddet. O testimonium animae naturaliter Christianae! Denique pronuntians haec, non ad Capitolium, sed ad caelum respicit; novit enim sedem Dei vivi.

Ennek felette, az emberi kívánság, a teremtett állatokkal soha meg nem elégedhetik: hanem akármennyi gazdagságra, böcsületre, kincsre, hatalomra, bölcsességre jusson; nyughatatlan, és mint az égő tűz, ha olajt öntesz reá, inkább fellobban: úgy a mi kívánságink szomjúsága meg nem oltatik, hanem gerjed, e világi jóknak bévelkedésivel. Szükség tehát, hogy valami na- gyobb és jobb légyen teremtett állatnál, akivel bételjesedjék ez a természetnek nagyobbra vágyódó kívánsága, mely heában és haszontalanul belénk nem plántáltatott. Ez pedig, akiben megnyugszik kívánságunk, nem egyéb Istennél: kiben minden jó vagyon; mint maga jelenti Mózesnek, így szólván: Ostendam tibi omne bonum. Szent Dávid is azt énekli, hogy akkor elégszik meg, mikor az Úr dücsőségét látandja. Ugyanerre néz Szent Ágoston, mikor azt írja, hogy Isten kívül semmiben nyugodalmat nem találunk: Fecisti nos ad te, Domine; & inquietum est cor nostrum, donec requiescat in te. Egyéb bizonyságot errűl ne keressünk Salamonnál: ki birodalmát nagy messze terjeszté; istállójában negyvenezer szekereslovat és tizenkétezer hátaslovat tartott; aranya, ezüstje oly béven volt, mint a piacon heverő kövek; hétszáz királynét tartott, és háromszáz ágyast; asztalára mindennap tíz hizlalt és húsz mezei ökör, száz ürü költ, a sok vadmadár kívül; épületekben, jóllakásban, muzsikában, valami gyönyörűségeket meggondolhat ember, mindenekben eleget tett kívánságinak: de mind- ezekben hiúságnál és nyughatatlankodásnál egyebet nem tapasztalt. Mert szinte mint az ember teste, sem a levegőégben, sem a vízben meg nem nyugszik, mivel nem ezek az ő centromi és természettűl rendelt helyei: úgy a mi lelkünk, az egy Istenen kívül, semmiben elégséget nem talál. Azért szól így Istennek Szent Dávid: Quid mihi est in caelo, & a te quid volui super terram? Deus cordis mei; pars mea Deus in deternum. Sem mennyországban, sem a föld szí- nén, nincs egyéb jóm náladnál. Azért, quidquid mihi vult dare Dominus meus, auferat totum: & se mihi det; valamit akar Isten adni, bár mind elvegye tőlem: csak magát adja nékem.

Végezetre: Az emberi okosság tanít arra, hogy az értelmes lélekkel ékesíttetett ember nem lehet alábbvaló és elvetettebb egyéb teremtett állatoknál. Ha pedig hívságos találmány a Religio, és Istentűl való tudomány: sem balgatagb, sem nyomorultabb állat nincs az embernél.Mert egy az, hogy sokan az emberek közül vagy mindenestül, vagy nagy részbűl, megvonszákmagokat e világi gyönyörűségek és alkalmatosságok örömétűl, az Isten kedvéért. Más az, hogy a lelkiisméret furdalási, az Isten haragjának és a kárhozatnak félelmi, csak egyedül az embert faggatják. Azért Szent Pál mondása; hogy: Mindennél boldogtalanb az istenes jámbor, ha Isten nincsen; és ha csak e világon vagyon határa reménységünknek.

Negyedszer: A természet ereje felett való csudák és jövendőmondások, melyeket Isten elein cselekedett, és most is újít, mikor kedves előtte bizonyságok, hogy e világnak vezérlő Istene vagyon; ki az ő hívei segítségére és oltalmára, a gonoszok fenyítékére és büntetésére, szokat- lan, és teremtett erőnek folyása szerént lehetetlen dolgokat cselekeszik. Ezekrűl pedig, a csudákrúl és jövendölésekrűl, ezennel béven szólunk.

Ötödször és utolszor: Az emberi elmének bölcs okoskodása az igaz Isten isméretire mutat és igazít.

1. Mert, amint Szent Ágoston írja, akármely tudatlan, vak pogány nemzetségek, mikor Istent említenek, az Isten nevén azt értik, kinél nagyobbat, főbbet, böcsületesbet, jobbat nem gon- dolhatni: Cum ille unus cogitatur Deorum Deus, ab his etiam qui alios suspicantur Deos, ita cogitatur, ut aliquid, quo nihil melius sit, atque sublimius, illa cogitatio conetur attingere. Errűl Szent Bernárd imígyen szól: Quidquid illud est quod Deus sit, id sine dubio est, quo nonpossit aliquid majus cogitari. Seneca azt írja, hogy azt kell Istennek vallani, quo nihil majus excogitari potest; akinél semmit nagyobbat, főbbet és böcsületesbet nem gondolhatunk; lehetetlen, hogy csak emberi elmének hívságos gondolkodása és Chimaerája légyen: mivel nagyobb, böcsületesb és jobb, ami való, hogysem amit csak elmélkedéssel farag gondolatunk. Tehát lenni kell annak, akinél főbbet és nagyobbat nem gondolhatni.

2. Ezek e világi állatok eleitűl fogva való teljes sokaságában, ha oly találtatik, mely mástúl nem származik, és nem függ; az, akit Istennek nevezünk. Ha pedig ebben a sokaságban semminincs, ki mástúl nem függ, mint alkotójátúl, hanem mindenek mástúl származnak és függenek:mivel az egész és teljes sokaság kívül, nincs semmi oly, melytűl a teremtett állatok sokasága függ és származik; következik, hogy a világi állatok teljes sokasága, valakitűl olytúl függ, ki ebben a sokaságban foglaltatik; és így nem egyébtűl, hanem vagy önnönmagátúl, vagy a magasaját alkotmányátúl függ. Ez pedig teljességgel lehetetlen, mint ezennel megbizonyítom. Tehátazt kell állatnunk, hogy e világon vagyon oly böcsületes természet, mely mástól nem függ, és nem származik; hanem ettűl vagyon eredeti egyéb állatoknak: és ez az igaz Isten.

3. Ha a világ az őbenne való fő részeivel egyetemben, öröktűl fogva nem volt, hanem üdő- szerént kezdetett: kétség nélkül oly alkotója volt, kinek ereje által kezdetett újonnan, ami nem volt annak előtte. De bizonyos, hogy e világ, a benne való állatokkal, öröktűl fogva nem volt. Tehát hatalmas autora, kezdője, teremtője volt a világnak, kinek erejéből kezdetett újonnan lenni. Ez a világ teremtő Ura, az egy igaz Isten. A bizonyság első részét, majorem propo- sitionem, így erősíti Szent Ágoston: Semmi állat nem alkothatja önnönmagát; Nulla enim omnino res est, quae seipsam gignat, ut sit; mivel, aki valamit teremt vagy alkot, annak lenni kell, és erejének, hatalmának, tehetségének kell lenni: mert ezek nélkül semmit nem cseleked- hetnék. Tehát, ami elébb nem volt, hanem újonnan kezd lenni, másnak ereje és hatalma által kell kezdetni. Második részét a bizonyságnak, minorem, győzhetetlenül bizonyítja Szent Ágoston, ilyen formán: Valamint nem lehetséges, hogy az ember öröktűl fogva légyen, ha mind teste, mind lelke öröktűl fogva nem volt; mivel az emberi természethez, mind egyik, s mind másik szükséges: szinte úgy az egek forgása, az üdő részeinek következése, a világi állatoknak egymástúl származása, nem lehet öröktűl fogva; hanemha az elébbvaló, és utólban következő részek öröktűl fogva voltak. Mert szintén mint az emberi természethez szükséges a test és lélek: úgy az üdőhöz, az egek forgásihoz, a teremtett állatok egymás után születéséhez és romlásához; egyszóval a rész szerént mulandó és folyó dolgokhoz (melyeket a deákok successivumoknak, egymás után következő részekből állóknak mondanak) szükséges, hogy elébb és utóbb való részt foglaljanak magokban. Annak okáért, ha az egek forgása, az embe- rek egymás után születése öröktűl fogva volt: természetekhez illendő részek nélkül, azaz elébbi és utólb következő részek nélkül nem lehettek. Tehát elébb és utólb való részek voltak öröktűl fogva. Teljességgel lehetetlen pedig, hogy mind az elébb való, mind az utólb követ- kező részek öröktűl fogva légyenek: mert, ami előtt valami volt, az nem lehet öröktűl fogva.

Ezt a bizonyságot világosb értelemért így erősíthetjük. Ha mostani állapatja a világnak kezdet nélkül, öröktűl fogva úgy volt, mint most; ha az emberek egymás után születtek, bizonyos számú esztendőkig éltek, és azután megholtak: következik, hogy nemcsak az emberek szüle- tése, de halála is öröktűl fogva volt. Az pedig nem lehetséges: mert az emberek születése csak egynéhány bizonyos számú esztendőkkel volt halálok előtt. Azért, ha a születés elébb volt a halálnál, nem lehetett öröktűl fogva a halál. És mivel csak bizonyos számú esztendő folyt a halál és születés között, mint szintén most: ha öröktűl fogva nem lehetett az emberek halála, születések sem lehetett kezdet nélkül. Ebből kerekedik ki, hogy e világ nem lehetett kezdet nélkül mindenkor, ilyen formán és módon, mint most vagyon.

Végezetre azzal is vastagíthatjuk ezt az igazságot. Mert az öröktűl fogva való állatnak nem határozott üdőkig, hanem örökké abban az állapatban, változás nélkül kell maradni, melyben volt elein: mert ha változnék, nem lehetne ez a változás öröktűl fogva; mivel a változó állat létele után kellene következni a változásnak. Szükség tehát, hogy ami öröktűl fogva való változása előtt örökké, azaz végtelen ideig, változás nélkül elébbi állapatban maradjon: mert ha a változás előtt csak bizonyos üdővel kezdett lenni, nem volt öröktűl fogva. Ebből vilá- gosan következik, hogy az egek forgási, és az emberek nemzési; egyszóval a világnak ilyen állapatja, mint most vagyon, nem lehetett öröktűl fogva; akármint habozzon ebben Aristóteles:ki midőn a csípát szemérűl letörölvén, bizonyságinak töredelmes pozdorjáját megismerte volna, igazán megvallotta, hogy a világ kezdetirűl bizonyost nem tud mondani.

Ezt, aki teremtette e világot, mely azelőtt nem volt, mi Istennek és világ urának valljuk. Ezt tiszteljük, mint teremtő és gondviselő fejedelmünket.

De ezeknek, és több mély bizonyságoknak most békét hagyván, vegyünk a megmondott igaz- ságból két hasznos tanúságot. Elsőt azt: Mely veszedelmes vakságra viszi embert a bűn, és az Isten törvénye ellen való feslettség. Szent Pál mondja, hogy aki vétkezik, megtagadja Istent cselekedetivel: mert nem egyéb a gonoszság, úgymond Szent Jób, hanem a felséges Isten tagadása. Ugyanis, aki bátran elmerül, és torkig úsz minden gonoszságban, úgy viseli magát, mintha nem volna kinek engedelmességgel tartoznék; és aki látná, vagy megbüntethetné álnakságit. Azért, aki nemcsak szájjal, hanem erkölccsel is akarja ismértetni, hogy az Istent hiszi; ne légyen olyan, mint akikrűl olvassuk, hogy hasonlók az erdei szamárokhoz, és Liber Báróknak, vagy Exlexeknek alítván magokat, szabadoson vétkeznek, mintha menedéklevelek volna az isteni szolgálattúl: hanem szünetlen szeme előtt hordozza, hogy birodalom alatt született, és nagy büntetések fenyítékével köteles teremtőjének szolgálatjára, és szófogadó engedelmességre.

Másodikat azt tanuljuk: Mely méltó okokból parancsolja Isten, hogy soha semmi dolgainkban el ne feledkezzünk, és lelki szemeinket el ne fordítsuk Istenünkrűl: mivel nagyobb szabad- ságot semmiből nem vehet az emberi gyarlóság a gonoszságra, mint abból, hogy kiveti Istent elméjéből. Miképpen az országokban nem lehet nagyobb bontakozása az igazságnak, sem el- áradása a gonoszságnak, mint mikor az emberek azt vélik, hogy sem fejedelmek, sem bírájok nincsen: azonképpen nem lehet azokban zabolája a gonoszságnak, akik gyakran nem emlékez- nek az Istenrűl. Aki pedig szünetlen Istenre függeszti szemeit, nemcsak esztene vagyon minden tekéletes, jó erkölcsre, de e világi veszedelmek és háborúságok között, csudálatos vi- gasztalást talál; mint Szent Dávid, ki midőn e világnak felháborodott habjai között ugyan megepedett volna, azt mondja, hogy megemlékezvén az ő édes Istenérűl, örvendetes gyönyö- rűséggel beteljesíttetett szűve.

MÁSODIK RÉSZE

MINT KELL A VILÁGI SZÉP ALKOTMÁNYOKBAN AZ ISTEN HATALMÁT ÉS BÖLCSESSÉGÉT SZEMLÉLNI

Isaiás írja, hogy Isten három ujjára függesztette a földkerekségét: akarván ezzel jelenteni, hogy e világ gondviselésében Istennek három csudálatos tulajdonsági tündöklenek: tudniillik atyai jóvolta, mellyel jót akar cselekedni teremtett állatival; gondviselő bölcsessége, mely utat talál jóakaratjának véghezvitelében; mindenreható hatalma, melynek erejével megszerzi, valami szükséges e világnak hasznos vezérlésére. És hogy ezeket az isteni tulajdonságokat ájtatos szeretettel ismérné minden ember, gyakran int a Szentírás, hogy az Isten alkotmányit szor- galmatos gondolkodással szemléljük: sőt jajt kiált azokra, kik ebben megfogyatkoznak. Az Isten, akarván Szent Jóbbal ismértetni hatalmasságát, és isteni félelemre s szeretetre igyekez- vén gerjeszteni lelkét, sok szóval eleibe rakogatja, sőt pompával mustráltatja a teremtett állatokban tündöklő bölcsességét és hatalmas erejét. Először az egek csudáirúl emlékezik; azután az esőt, havat, szeleket, mennyköveket; végre az égi madarakat, vízben úszó állatokat, földön lakó vadakat előszámlálván, úgy mutogatja: mely világos tüköri mindezek az ő bölcs hatalmának. Szent Dávid is, isteni dicsíretre és szeretetre serkegetvén magát, szép énekléssel előszámlálja az Isten teremtett állatit. Szent Ágoston pedig magárúl azt írja, hogy mikor üdőt vehet foglalatosságitúl, az Isten alkotmányit gyönyörűséges elmélkedéssel vizsgálja; és ezzel úgy felgerjed isteni szeretetre, hogy a reménylett boldogságnak elöljáró zsengéjét láttatik érezni: Saepe istud facio: hoc me delectat; & ab omnibus actionibus necessitatis, quantum relaxari possum, ad istam voluptatem refugio: Neque in his omnibus quae percurro, reperio tutum locum animae meae, nisi in te, quo colligantur sparsa mea. Et aliquando intromittis me in affectum multum, inusitatum, introrsum, ad nescio quam dulcedinem: quae si perficiatur in me, nescio quid erit, quod vita ista non erit.

1. HASZNAI A TEREMTETT ÁLLATOKRÚL VALÓ ELMÉLKEDÉSNEK

A bölcs mondása szerént a teremtett állatok egérfogó kelepcék a balgatagoknak: Factae sunt in muscipulam pedibus insipientium. De az okos embernek garádicsok és lajtorják, melyeken Istenhez járul. Azért a teremtett állatokrúl való mélyebb gondolatból három rendbéli haszon származik az emberben.

Első: Az Isten isméreti. A Hercules lába nyomdokát fövenyben látván Pitágoras, minden egyéb tagjainak öregségét feltalálá az egy lábhelyből. Apelles egy vékony vonítást tén a Protó-genes elkezdett képén, melyből megisméré az okos ember, hogy Apelles volt házánál. Mi is, avilág részeinek szép, rendes állapatjából, az egek forgásának, az esztendők részeinek állhata- tos és alkalmatos változásiból nyilván ismérhetjük a végetlen hatalmú és bölcsességű Istennek gondviselését.

A teremtett állatok nagy volta, Istenünk végetlenségét; ékessége, szépségét; erőssége, hatal- mát; fényessége, dücsőségét; édessége, sok vigasztalásokkal bévelkedő jóvoltát adja értenünk: mivel valami a kútfőből származik, azzal bévelkedni kell a kútnak. És senki azt másnak nem adhatja, ami magában nincsen, vagy tulajdon neme szerént, vagy eminenter, felsőbb és méltóságosb állapatban. Azért mondja a bölcs; hogy akik a napot és holdat szépségekért isteneknek alították, bolondul cselekedtek: mert ezeknek szépségéből azt kellett volna tanulni: mentül szebb Isten, aki ezeket alkotta: Quanto his dominator eorum speciosior est: speciei enim generator, haec omnia constituit. Méltán írja tehát Szent Basilius; hogy e világ nem egyéb szép írott könyvnél, mely az Isten dücsőségét és felségét hirdeti: Nam et totus hic mundus, quasi conscriptum quoddam volumen est, praedicans gloriam Dei. Ugyenezent mondá Szent Antal egy pogány bölcsnek, ki azon tudakozék tőle: Mint lakhatik a pusztában könyvek nélkül? O Philosophe, meus codex natura Creaturarum est. Másutt ezen Basilius azt írja; hogy e világ olyan, mint egy iskola, melyben a teremtett állatok Isten isméretire tanítanak:Mundus revera officina est discendi et locus erudiendi ad cognitionem Dei, per visibilia manuductionem menti exhibens ad invisibilium speculationem, quemadmodum Apostolus ait. Mert, úgymond, a látható állatok szépsége és nagysága az Isten erejét és szépségét szemünk előtt hordozza: úgyhogy, noha legkisebb részét érthetjük a teremtett állatok titkainak; de azok is, amiket szemünkkel látunk, oly csudálatosok, hogy akármely éles elme sem álmélkodhatik elégségesen az Istennek ezekben tündöklő bölcsességén: Ex pulchritudine eorum quae videmus, eum, qui omnem pulchritudinem excedit, mente concipiamus; et ex magnitudine sensibilium horum, infinitum illum et omnem magnitudinem superantem, omnemque intelli- gentiam in multitudine potentiae suae excedentem reputemus. Etenim, etiamsi naturam eorum quae facta sunt, ignoremus: tamen id, quod sensuri nostro subjacet, tantum miraculum habet, ut etiam attentissima mens, minor appareat eo, quod minimum est in mundo, ut aut pro dignitate ipsum enarrare valeat, aut Creatori debitam laudem referre. Miképpen azért a mennyei boldogságban Isten a dücsőültek tüköre, melyben a teremtett állatokat szemlélik: úgya világon a teremtett állatokat tükörök gyanánt kell néznünk, melyek az Isten jóvoltát, hatal- mát, bölcsességét ismértetik; és mint garádicsok, Isten isméretire emelnek. Mivel minden állatok azt kiáltják: Ipse fecit nos, et non ipsi nos; hogy Isten teremtette őket, és nem magoktúllettek. Azért miképpen ama nevezetes képíró, Fídias, oly mesterséggel béírá a Minerva képébemaga ábrázatját, hogy ezt különben le nem törölhették, hanem az egész képet egyberontván: úgy az Isten minden teremtett állatban oly jelenségit hagyta bölcs hatalmának és hatalmas istenségének, hogy nem különben, hanem ez egész természet romlásával lehet ezeknek titko- lása.

Második haszna a teremtett állatok isméretinek az, hogy ezek által gerjed bennünk az isteni szeretet, és hálaadásra indíttatunk. Azért mondja Szent Basilius; hogy mikor egy füvecskét látunk, isteni szeretetre indíttatunk, ha meggondoljuk, hogy ezt Isten nem magáért, sem az angyalokért vagy oktalan állatokért, hanem: Herbam servituti hominis; a hegyek tetején zöldellő füvet emberek szolgálatjára teremtette. Mert az ember szűkölködik az oktalan állatok nélkül, hogy húsával tápláltassék, bőrével és gyapjával ruháztassék, erejével földét szántsa, terhét hordozza, gyalog járástúl megmentse. Ezek pedig az oktalan állatok fűvel tápláltatnak: a füvek nem nőnek különben, hanem ha esővel öntöztetik a föld: az esők másképpen nem lehetnek, hanem ha a tengerből és folyóvizekből pára emeltetik, a földből pedig gőzölgő füstök támadnak, és szelet indítnak, mely a felhőket elterjeszti a föld kerekségére: ezek a párák és füstök különben fel nem emelkednek, hanem a nap és csillagok erejével. Annak okáért mind az egek az ő szép forgásival, mind az esők és mezei virágok az ember szolgálat- jára, hasznára és tisztességes vigasztalására teremtettek. Azt kívánja azért ez a Szent Doktor; hogy midőn egy szép virágot kezünkbe veszünk, egy árnyéktartó zöld ágat megtekintünk, Istenhez emeljük lelki szemeinket; és: dücsőítsük őtet, ki ennyi szépséggel ékesítette az elher- vadó virágot, hogy a mi szemünket gyönyörűségesen legeltesse; ily szép illattal megáldotta, hogy jó szagával minket vigasztaljon; ennyi különb ízű jó gyümölcsöket adott, az üdők állapotjához képest, hogy torkunknak kedveskedjék.

Egyszóval, nem úgy bánt velünk Isten, mint mi béresinkkel, kiknek temérdek és vastagító eledelt rendelünk; csemegére és nyalánkságra nem szoktatjuk őket: hanem szükségünk felett, érzékenységink gyönyörködtetésére, sok szépséget teremtett. Mivel a Szent Ambrus szava- ként: Nescias, utrum species amplius florum, an vis odora delectat; a virágok szaga és ékessége, gyönyörűségére szolgál az embernek. Erre nézve írja Seneca, hogy Isten miérettünk sokat teremtett: Oculos, Aures, animum mulcentia. Neque necessitatibus tantum nostris provisum est: usque in delicias amamur; melyek nem szükségre, hanem gyönyörűségre valók. Melyből ítíletet tészen Szent Ágoston, mennyi jót tartott Isten híveinek a boldogságban, ha ennyi áldomásit terjeszti e földön az elveszendőkre is: Quid dabit eis quos praedestinavit ad vitam, qui haec dedit etiam eis quos praedestinavit ad mortem?

Ezeket megértvén, nem illik, hogy hasonlók légyünk amaz oktalan állatokhoz: melyeknek midőn a pásztor makkot vagy galagonyát vér a fárúl, mohón zabállanak; egymást orrokkal ta- szigálják; de szemeket fel nem emelik, hogy megköszönjék pásztorok jótéteményét. A gyer- mekekhez se hasonlítsuk magunkat, kiknek ha szép aranybötűkkel írt könyvet adnak, gyönyör- ködnek ugyan a bötűk tettetés ékességében, de nem értik mi fekszik azok alatt, és a benne való mélységes tudományra nem igyekeznek. Hanem azon legyünk, hogy e világi szépség által, Istennek szerelmére; jótéteményiért hálaadásra induljunk: és megemlékezzünk a bölcs mondá- sárúl; hogy midőn Istentűl jót vészünk, hálaadást térítsünk vissza ő Szent Felségének. Ugyanis, amint Szent Ágoston írja, bolondság volna, ha azok a szépségek elvonnának Istentűl; melyek nem is vólnának, ha Istenben nem vólnának; Serò te amavi, pulchritudo tam antiqua, et tam nova; serò te amavi. In ista formosa, quae fecisti, deformis irruebam. Ea me tenebant longè à te: quae si in te non essent, non essent. Cùm inhaesero tibi ex omni me, nusquam erit mihi dolor et labor, et viva erit vita mea, tota plena te: Nunc autem, quoniam quem tu imples, sublevas eum; quia tui plenus non sum, oneri mihi sum.

Harmadik haszna a világi állatok vizsgálásának az, hogy ezek példája hivatalunkrúl és köte- lességünkrűl emlékeztet; és néma nyelvekkel erkölcsünket tekéletességre izgatja és igazgatja. Ez az oka, hogy a Szentírás néha hangyákra, néha héjákra, sőt ökrökre és szamárokra mutat, hogy ezektűl tanuljuk, mint kell hivatalunkban járnunk. Azt mondja azért Szent Basilius és Szent Ambrus; hogy midőn egy szép virágot megtekintünk, ne csak úgy nézzünk erre, mint a barmok; hanem eszünkbe jusson életünk gyarlósága, rövid öröme, múlandó vigassága. Mert miképpen a szép virág hamar meghervad; és noha Salamonnál frissebben öltözött, de nagy gyorsan elveszti ékességét, és elszárad: azonképpen te is, akármely erőben, szépségben és hatalomban dicsekedjél, rövid üdő alatt meghervadsz és megrothadsz: Volo, ut tibi Creatoris miraculum firmiùs insideat, ubicumque reperiaris: et cuicumque generi terrâ nascentium adstiteris, evidentem Conditoris memoriam conserves, et capias de ipso admonitionem. Cùm igitur videris herbam florentem, ad meditationem venias de humana naturâ: in memoriam revoces imaginem Isaiae; Omnis caro foenum et omnis gloria ejus ut flos. Brevitas enim vitae et in modico tempore gaudium humanae prosperitatis, aptissimam apud Prophetam imaginem adepta est. Hodie floridus corpore, florulentum habens colorem, aetatis vigore validus et concitatus: cras idem hic, miserabilis, aut templore marcidus, aut morbo dissolutus. Ille conspicuus in divitiis, multitudo circa ipsum adulatorum; amicorum fictorum, gratiam ipsius venantium; multitudo cognationis, ejusque fictae; adde divitiis, politicam aliquam potestatem, aut ex Regibus honorem, exerctus imperium, gentis gubernationem: Ecquid posteà? Una nox, aut una febris hominem, non rapi ab hominibus posse putatum, aufert, omnem scenam circa ipsum denudans; et majestas illa, velut insomnium, redarguta evanescit.

Hasonlóképpen más helyen ezen szent doktorok arra tanítanak; hogy midőn a szőlővesszőt látjuk, eszünkbe jusson állapotunk: hogy noha minket Isten, mint szép szőlőt bégyepelt, béárkolt, megmetszett, megkarózott malasztjának és szent példájának vastagító támaszival: de viszontag azt kívánja tőlünk, hogy a szőlőtőben maradjunk, nevekedjünk, gyümölcsözzünk; és midőn homlítás által bévermeltetünk, föld alá bújtatunk, örömmel szenvedjük: Sufficit Vitis ipsa, visui tuo diligenter aspecta, ut te de Natura admoneat. Meministi enim, quòd Dominus Vitem se appellat, et nos palmites: provocans ad fertilitatem; ut ne ob inutilitatem damnati, in ignem mittamur. Humanas scilicet animas, Vineam dicit; quibus sepem circumdedit, muni- mentum ex praeceptis et custodiam Angelorum. Deinde, velut perticas nobis affixit, positos in Ecclesia, primùm Apostolos, deinde Prophetas, et Doctores: et antiquorum Exemplis, mentes nostras in altum evehens, non dimisit ipsas humi prostratas, et conculcatu dignas. Vult autem nos, velut pampinis quibusdam circumvolutos, dilectionis amplexibus propinquos amplecti; quò semper sursum versus impetum habentes, altissimis apicibus nosipsos adaequemus. Exigit insuper à nobis, ut sustineamus, dum defodiemur: defoditur autem anima, in deposi- tione curarum mundi, quae oneri sunt cordibus nostris. Quare, qui carnalem dilectionem deponit, et amorem erga pecunias, aut, erga miseram hanc gloriam affectum, contemtibilem ducit; velut defossus est.

Másutt arra tanítanak, hogy mikor látjuk az oktalan állatoknak magokra való gondviselését, megemlékezzünk, hogy lelkünkre mi is szorgalmatos vigyázással gondot viseljünk. Mert nagyobb kárhozatunk lészen, ha a barmoknál oktalanbnak találtatunk magunk dolgaiban: Si percurramus, quanta sit brutis super vita ipsorum cura, citra doctrinam: aut ad salutis animarum providentiam commonebimur, aut ampliùs condemnabimur, cum inventi fuerimus brutis inferiores. A fiakat a gólyák példájával tanítja Szent Basilius, mint kell tisztelni koros, megért szüléjeket. Mert a gólyák, úgymond, midőn elvénhedik szüléjek, melegítik hideg tete- mit tollokkal; eledelt hordanak néki; röpülésében, szárnyokkal felemelvén, segítik: Ciconiae, patrem, prae senio defluvio laborantem pennarum, circumstantes, propriis pennis confovent; et alimentum abundè suppeditantes, etiam volandi auxilium quantum valent praebent, utrinque alas leviter allevantes. Quod sufficiebat, ut pueros, si advertere vellent, ad Parentumamorem excitarent. Omnino enim nullus adeò insanus est, ut non pudore dignum judicet, brutissimis volucribus virtute posteriorem esse. Végezetre, midőn sokféle virágokat látunk, melyek napkelettel kinyílnak, napnyugattal egybemennek; vagy a napra fordítván virágok kinyílt kebelét, véle együtt forognak, mintha ismérnék legeltető és alkotó mestereket, és szolgálni akarnának néki, tehetségek szerént. Mi is azon legyünk, hogy szemeinket Istenrűl el ne vegyük, hanem őtet, mint javaink kútfejét, kövessük, és hálaadó szolgálattal kedveskedjünknéki.

2. A MENNYEI EGEKRŰL

Efféle szép tanúságok mélyebb elmélkedését most elhagyván, röviden tekintsük a teremtett állatok csudálatos rendit, ékességét, alkalmatosságát és szép bölcsességgel vezérlését; melyek- ből az Istennek hatalmas ereje, bölcsessége és jóvolta kinyilatkozik: és világoson ismértetik,