A tarot-kávézó (részlet)
Author: Moon Hye Joung
Date: 2025
Keywords: 821.531(519.5)-31=511.141 (UDC/ETO)
Description: Sin Szerjon élete a történetek körül forog. Nap mint nap rengeteg ember keresi fel régimódi asztalkáját egy hívogató kis kávézóban, hogy megossza vele az életét és választ kapjon a problémáira, a fiatal nő ugyanis tarot-kártyát vet. Amikor azonban érkezik egy titokzatos megkeresés, Szerjon élete felfordul: rájön, hogy ahhoz, hogy másokon segíthessen, először a saját életének kérdéseire kell válaszolnia. A könyv az olvasót is belső utazásra hívja: inspiráló, megható történet önmagunk megtalálásáról, belső erőről és arról, hogy az álmaink nem véletlenül születnek meg bennünk.
Publisher: Athenaeum Kiadó
Rights: © Minden jog fenntartva / All rights reserved

ATHENAEUM

Fordította

Németh Nikoletta

A fordítás alapjául szolgáló mű

© 문혜정: 타로카드 읽는 카페, 2025

Copyright © Moon Hye Joung 2025

First published in Korea by Changbi Publishers

All rights reserved including the rights of reproduction in whole or in part in any form.

Published by arrangement with Eric Yang Agency via Randle Literary Ltd.

Hungarian translation © Németh Nikoletta, 2026

© Athenaeum Kiadó, 2026

Minden jog fenntartva.

Kiadta az Athenaeum Kiadó,
az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.
1086 Budapest, Dankó u. 4–8.
www.athenaeum.hu
www.facebook.com/athenaeumkiado

ISBN 978 963 543 698 9

Felelős kiadó: Dian Viktória
Felelős szerkesztő: Mészáros Blanka

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn
Borító: Földi Andrea

Korrektor: Aranyossyné Bondi Judit

Prológus A lány, aki tarot-kártyát olvas

– Szeretném tudni, hogy vajon elutazhatok-e külföldre ezen a nyáron.

A nő úgy mondta ezt, mintha óriási dilemmáról lenne szó. Én különösebb gondolatok nélkül, könnyed kézmozdulattal kevertem a kártyákat, majd egy pillanatra megálltam.

– Ó… esetleg van valami oka, amiért nem lenne szabad utaznia? – kérdeztem vissza. Érzelemmentesnek kellett maradnom.

A világon sokféle ember létezik, és ahány ember, annyiféle aggodalom – sőt, talán még annál is sokkal több. Eleinte úgy álltam hozzá, hogy nem fogok ítélkezni a feltett kérdésekkel kapcsolatban, de az ilyen típusú kérdéseknél már anélkül is értettem, miről van szó, hogy igazán mélyre ástam volna.

– Vizsgára készülök.

– Úgy érti, jelenleg tanul?

– Igen, tanulok, a vizsga pedig októberben esedékes. Most június van, így arra gondoltam, hogy júliusban vagy augusztusban elmennék Délkelet-Ázsiába nyaralni, de ha elutazom, akkor a vizsga már a nyakamon lesz, amikor visszaérek. Azon tűnődöm, nem lenne-e jobb, ha mégsem mennék. Ha viszont nem megyek el, egyszerűen nem fogok tudni haladni a tanulással, mert úgy érzem majd, hogy muszáj lenne kiszellőztetni a fejem… ezért nem jutok semmire. Menjek-e nyaralni?

Abbahagytam a kártyák keverését. Először meg kell hallgatni a kérdést, majd néhány kiegészítő kérdéssel pontosítani a kérdező dilemmáját. Ezután a jól megkevert kártyákat át kell adni neki, hogy a kérdésre összpontosítva maga is megkeverje őket. Amikor visszaadja a paklit, a kártyákat egyenletesen szét kell teríteni az asztalon, és megkérni a kérdezőt, hogy válasszon ki néhány lapot. Ezt követően meghatározott szabályok szerint elrendezem a kártyákat, értelmezem a szimbólumokat, és tanácsot adok. Ez a tarot-olvasó dolga. Legalábbis alapvetően.

– Ha nem utazik el nyaralni, nem tud a tanulásra összpontosítani? Ha így van, akkor menjen el, hogy utána újult erővel folytathassa. Ha viszont annyira aggasztja a vizsga, hogy még nyaralás közben sem tudna igazán pihenni, akkor utazzon inkább a vizsga után. Van valami különösebb oka annak, hogy mindenképpen idén nyáron szeretne elmenni?

A nő úgy pislogott, mintha egyáltalán nem számított volna ilyen kérdésre, majd így válaszolt:

– Hát… valami ilyesmi. El akarok menni, mert otthon egyszerűen nem tudok a tanulásra koncentrálni. Ugyanakkor, ha elutazom, ahogy ön is mondta, a vizsga miatt úgysem tudok rendesen kikapcsolódni. Ha pedig visszatérek, és túl kevés időm marad a felkészülésre, lehet, hogy megbánom, hogy elmentem… ilyesmik járnak a fejemben.

Létezik egyáltalán helyes válasz egy olyan ember számára, aki még egy ilyen döntést sem képes önállóan meghozni? Mit várhat most ez a nő? Pozitív megerősítést, hogy minden rendben lesz, nyugodtan menjen, és úgyis leteszi a vizsgát? Vagy szidást, hogy térjen már észhez, és tanuljon inkább rendesen?

Csendben átadtam neki a kártyapaklit, és kértem, keverje addig, amíg csak szeretné, közben pedig gondoljon a kérdésre. Ha sámán lennék, aki isteni sugallatokat kap, talán ráparancsolnék, hogy térjen észhez, és hazaküldeném. De én csupán olvasó vagyok, aki a tarot-kártyák szimbólumait olvassa és értelmezi. Ezért érzelem nélkül kiolvasom majd a lapjait, aztán útjára engedem.

– És milyen a vizsga? Nehéz?

– Igen, mivel évente csak egyszer tartják, nagy a verseny, és alacsony a sikeres vizsgázók aránya.

Érzelmeimet féken tartva a kártyapaklit az asztalra terítettem, majd arra kértem kliensemet, hogy válasszon ki hét lapot. Ő alapos mérlegelés után meg is tette.

A választ azonban a kártyák felfordítása nélkül is tudtam. Meg fogja bánni. Akár elindul az útra, akár nem. Ugyanis nem az utazás volt a lényeg. Ha valaki ilyen nehéz és összetett vizsgára készül, mégis ilyen aggodalmak támadnak benne, teljesen egyértelmű a helyzet. Ha keményen tanul, eszébe sem jut az utazás. Ha pedig annyira felgyülemlett benne a stressz, hogy úgy érzi, nem bírja tovább, egyszerűen el kell utaznia egy kis időre, kikapcsolódni, hogy visszatérve újra a tanulásra összpontosíthasson. Ez az egyetlen igazi válasz erre a kérdésre. De mivel ez a nő egyik választ sem akarja hallani ezek közül, valamilyen misztikus kinyilatkoztatásra van szüksége.

A hét, kihúzott lapot a megszokott rend szerint, egyenként fordítottam fel és tettem a helyére. A kliensem nem ismerte ugyan a kártyák jelentését, mégis fel-feljajdult.

– Jaj, jaj, mi lesz most?

A tarot-olvasásban talán ez a legunalmasabb pillanat. Amikor ostoba kérdéseket kell megfejteni, vagy olyanokat, amelyekhez valójában nincs is szükség kártyákra.

– Szóval valójában ez az, ami foglalkoztatja önt…

– Miért? Mit mondanak a lapok?

A nő türelmetlenül fészkelődött, mintha csak arra számítana, hogy egy beavatott lélek megsúgja nekem a választ, én meg gyorsan átadom neki.

– Azt szeretné tudni, hogy ha esetleg emiatt megbukik a vizsgán, akkor is képes lesz-e megbánás nélkül továbblépni? – kérdeztem anélkül, hogy a lapokra pillantottam volna. A nő ámuldozva nézett rám, mintha valami rendkívüli erejű sámánnal találkozott volna. – Attól fél, hogy ha tanulás helyett elmegy nyaralni, akkor később bánni fogja. Ha pedig a kártyák azt mondják, hogy minden rendben lesz, akkor ezt ürügyként felhasználva, lelkifurdalás nélkül elutazhat. – A nő ártatlan arccal, hevesen bólogatott. – Ha így érez, akkor hiába megy el pihenni, nem fog tudni igazán kikapcsolódni. Mindegy, hová utazik, a vizsga aggasztani fogja, emiatt nem tud önfeledten szórakozni. És amikor hazajön, csak azon rágódik majd, hogy inkább tanulnia kellett volna és hogy minek ment el egyáltalán.

– Akkor mit csináljak?

– Tanuljon. Tanuljon, és utazzon el októberben, a vizsga után. Délkelet-Ázsiába például télen is nyugodtan el lehet utazni.

– És ha megbukom?

– Akkor is utazzon, ha menni akar. A következő vizsga úgyis csak egy év múlva lesz.

– Ó… – sóhajtott a kliensem.

Maga elé bámult, mintha valami hatalmas felismerés érte volna, majd lassan bólintott, és egy bankjegyet nyújtott felém.

– Köszönöm.

Fapofával vettem át a pénzt, a jegyzetfüzetem lapjai közé csúsztattam, és jeleztem, hogy a konzultáció véget ért.

– A vizsga után még egyszer visszajövök. Hihetetlen, mennyi mindent lát, tényleg…

Széles mosollyal búcsúzott, és mintha körüllengte volna valami kimondatlan érzés.

„Pénzt keresni igazán gyerekjáték.” Keserű érzés fogott el, ahogy néztem a távolodó alakot. Miért nem képesek az emberek egyedül is rájönni az ilyen egyszerű dolgokra? Bizonyára másoktól is hallotta, hogy „ne szórakozz már, inkább tanulj”. Vajon milyen arckifejezéssel fogadta volna ezt a tanácsot?

A szétterített kártyákra pillantottam. Valójában nem sok értelme volt a kártyák értelmezésének, egyetlen kártya mégis megragadta a tekintetemet. A Kardok Hetes.

Vagy más néven: a Tolvaj kártyája.

Gyakran megtévesztésként, alattomos, gyáva viselkedésként magyarázzák. Ha szerelmi kérdésre húzzák válaszként, azt szokták tanácsolni, hogy gondolkodjunk el, a párunk vajon nem titkol-e valamit vagy nem készül-e becsapni. Ha pedig pénzügyi kérdésben bukkan fel, óvatosságra int, arra figyelmeztet, hogy anyagi nehézség fenyeget.

De nála vajon mit jelentett?

Ő önmagát próbálta becsapni. Az a szélhámos, aki erőfeszítés nélkül csak az eredmény édességéről álmodik, nem feltétlenül csak körülöttünk létezik. Talán sokkal többször megtévesztjük saját magunkat, mint más. Úgy hiszem, ez a nő már most elkezdte tervezgetni a nyári szabadságát. Hiszen egyéves haladékot adtam neki. A felkészülési ideje egyetlen mondatom hatására négy hónapról tizenhat hónapra nyúlt.

Lehet, hogy végül is én voltam a szélhámos.

Kardok Hetes

Szabályszegést, ármányt és tisztességtelenséget jelez. Őszintétlenségre, felelősséghárításra és mások megtévesztésére utal.

Erős megérzések, gyenge ember

Kis albérleti szobám ajtaját kulcsra zárva elhatároztam, hogy jövő hónapban mindenképpen beszerzek egy digitális ajtózárat. Bár csak apró és jelentéktelen dolgokkal volt teli a hely, nem igazán volt mit ellopni, mégis úgy véltem, hogy én mint tulajdonos nem bánhatok így a lakásommal. Mert amikor úgy gondoltam magamra, mint akinek nincs mit őriznie a lakhelyén, jelentéktelenebbnek éreztem magamat.

„Ugyan, mit lehetne itt ellopni? Ezért nincsenek errefelé tolvajok. Akár nyitva is hagyhatom az ajtót. Teljesen biztonságos környék ez.”

Aznap, amikor eldöntöttem, hogy kiveszem ezt a lakást, megláttam a bejárati ajtó egyszerű, kulcsos zárját. Megkérdeztem, hogy nincs-e külön „mesterkulcs” vagy valami más megoldás. A tulaj pedig ahelyett, hogy egyszerűen azt mondta volna, hogy „nincs”, ezzel a viccel hessegette el a témát. Csak rányomta a pecsétet a szerződésre, majd egy prémium szedánnal elhajtott.

– Attól az embertől ne várjon semmit. Egyszerűen fogja fel úgy, hogy ezt kapja az olcsó bérleti díjért cserébe. Ha nem ég le a lakás, vagy nem árasztja el a víz, úgyis mindenre azt mondja a tulaj, hogy intézze el maga. Neki ezen kívül is rengeteg lakása van, a bérlőkre nem igazán figyel. De ez talán előnyös is lehet önnek, kisasszony. Sokkal kényelmesebb így, mint azokkal a tulajdonosokkal, akik a bérlővel egy házban élnek és mindenbe beleszólnak. Ha nagyon zavarja, később csináltasson okos zárat.

Ahogy az ingatlanügynök is mondta, ez a többi lakáshoz képest feltűnően olcsó volt, és bár kicsi, öreg, sötét, és valahogy ütött-kopott hangulatot keltett, az alacsony bérleti díj miatt azonnal bérlőre talált volna. Az ügynök azt állította, szerencsés vagyok, hogy éppen a meghirdetés után láttam meg, sürgetett, hogy azonnal tegyek le foglalót, mielőtt más lecsapja a kezemről.

Mivel ez volt az első önálló költözésem, és csak internetes cikkekben tudtam utánaolvasni, mire kell ilyenkor odafigyelni, miket kell összehasonlítani, miket kell megtárgyalni, félve megkérdeztem, hogy a tapétát és a linóleumpadlót esetleg kicserélik-e. A tulaj azonban dühösen felhorkant.

„Ilyen olcsón kapja a lakást, és még ezt is csináljam meg? Akkor semmi pénzem nem maradna!”

A hangja olyan erővel csattant, hogy dudorodó hasa is beleremegett. Még csak pár lakást néztem meg, de már teljesen kimerültem. Miután végighallgattam a hőbörgését, egyszerűen aláírtam a szerződést.

Minden további lakásnál is ugyanezeket a kérdéseket kellett volna feltennem, de nem volt erőm újra és újra meghallgatni a tulajok hangos méltatlankodását. Vajon ezért nevezett a volt barátom „gyenge szívűnek”?

Ő volt az, aki a legjobban ismert, és mégis ő ismert a legkevésbé. Én általában gyorsan átlátom, hogyan fognak alakulni a dolgok. Vannak, akik csak az egész történet végén jönnek rá a lényegre, mások már a közepénél megsejtik, mi következik, és akadnak olyanok is, akik hiába hallották a teljes történetet, egészen addig csak bólogatva tettetik, hogy mindent értenek, amíg valaki el nem magyarázza nekik a részleteket. Én ezzel szemben nagyon érzékeny vagyok, szinte azonnal ráérzek a történet alakulására. Ha van egy klasszikus, a bevezetéstől a csúcspontig ívelő történet, én már az elején megérzem, hova fut ki.

Nem csupán a történetet hallgatom, hanem figyelem a mesélő arcát, mimikáját, hangját, tekintetét, kézmozdulatait, öltözködését, járását, gesztusait, használati tárgyait, az arcán a ráncok mintázatát, a haját, az illatát, szinte minden apró jelzést.

Természetesen nem hiszem, hogy ez valamiféle különleges tehetség vagy képesség lenne. Ezeket a jeleket bárki észreveheti, ha figyel rájuk. Csak azt érzem, hogy működik bennem egy olyan információfeldolgozó mechanizmus, amely akaratlanul, de sokkal érzékenyebben fogja ezeket a jeleket.

Veszélyes helyzetekben ez mindig a javamra szolgált. Segített kiszűrni a szélhámosokat, akik a közelembe akartak férkőzni. Segített távol tartani azokat a barátokat, akik rossz hatással lehettek volna rám, és gyakran emiatt volt elegendő időm azelőtt elmenekülni, mielőtt a veszély valóban elért volna.

Jundzsu gyávának nevezett engem. Azt mondta, elmenekülök úgy, hogy meg sem próbáltam. De nem arról volt szó, hogy ne mertem volna bármit is megpróbálni. Egyszerűen tudtam, mi lesz a dolog kimenetele, és nem volt kedvem fölöslegesen végignézni a borítékolható kudarcot. Nekem volt ehhez érzékem, neki nem. Viszont azt már nem tudtam, hogyan magyarázzam el másnak, hogy pontosan milyen érzék is ez, hogyan működik, milyen mechanizmus működteti.

Az, aki ezt gyengeségnek nevezi, egyszerűen nem érti a másikat. Ha valaki azért tagadja valami létezését, mert neki nincs meg ez a képessége, vagy sosem érzett még ilyesmit, az arrogáns, és azt hiszi, a saját tapasztalata a világ egyetlen valósága.

Ezért szakítottunk. Mindketten gyengeséget és gőgöt láttunk a másikban. Szerettük egymást, és mivel még mindig szeretjük, kénytelenek voltunk a legkíméletlenebb ítéletet kimondani.

Az ilyen szakítások nem ritkák.

Éles géphang kíséretében kinyílt a kávézó ajtaja. Az én kis tarot-vállalkozásom a környékbeli kávézó egyik sarkában bérelt helyen működik. Egy közeli ismerősöm ajánlotta, azt mondta, egy barátja üzemelteti a helyet.

Az asztalom egy ötvenéves, körülbelül százhúsz centi széles vintage íróasztal, amit az antik bútoros bevásárlóutcán szereztem. A kávézó tulajdonosnője, akit sokszor Nővérkémnek hívtunk, megengedte, hogy nyugodtan használjak bármit, de hozzátette, szeretné, ha íróasztalt hoznék magammal, sőt, kijelentette, hogy külön örülne, ha olyan asztalt választanék, ami öreg fából készült, és tele van karcolással, sérüléssel, mintha hosszú története lenne. Amikor megkérdeztem, hogy miért szeretné ezt, lágyan elmosolyodott.

– Mert így sokkal hitelesebbnek tűnik, nem?

Észszerű indoknak gondoltam, így körülbelül egymillió vonért megvettem ezt a sok helyen sérült asztalt. A bankszámlámon még csak a vételár felére sem volt elég pénz, ezért határozatlan idejű kölcsönt kaptam a tulajdonosnőtől annak fejében, hogy időnként én nyitom ki a kávézót kora reggel.

Nem tudom, részéről mennyire volt tudatos terv, de azzal, hogy saját tárgyat helyeztem egy olyan térbe, ami nem az enyém, valahogy a magaménak kezdtem érezni a helyet. A kávézó tulajdonosnője pedig végre megszabadult a korai nyitások terhétől, és évek óta először kialhatta magát reggelente. Mindketten úgy éreztük, hogy jól jártunk. Már fél éve annak, hogy mindennap ugyanerre a helyre jövök dolgozni, és nagyjából ugyanennyi ideje szakítottunk Jundzsuval is.

Kinyitottam az ablakot, hogy kiszellőztessek, bekapcsoltam a gépeket, feltöltöttem az önkiszolgáló pultot vízzel, szirupokkal, szívószállal és papírszalvétával, majd az ajtón függő táblát a „Nyitva” oldalára fordítom. Ezzel a nyitás előkészületeit letudtam. Ezután már csak leültem sokat megélt asztalomhoz, és csendben vártam azokat az embereket, akik új, de mégis ismerős történetekkel érkeztek.

Tartalom

Prológus – A lány, aki tarot-kártyát olvas

Kardok Hetes

Erős megérzések, gyenge ember

Az Akasztott Ember

Egy szerelem neve

Kardok Hármas

Úgy tenni, mintha, de mégsem…

Kelyhek Négyes

Vágyakozás és remény között

Az Ördög

Hogyan vészeljük át a balszerencsés időszakokat?

Botok Hetes

A vár, amely fogva tart

Kardok Nyolcas

A köztünk lévő különbség

Kardok Kilences

A választás következménye

A Szeretők

Tökéletlen kezdet

A Bolond

Váratlan sebek

Kardok Négyes

Beszív-kifúj

A Főpapnő

Vacsora

A Kelyhek Lovagja

A teli fészek dilemmája

Botok Kettes

Ki nem mondott szavak

A Hold

Csendes idő

A Kelyhek Királynője

Megégni, vonzódni, fejest ugrani

Kelyhek Ásza

Olvasd más szívét úgy, mintha a sajátod lenne

A Kelyhek Apródja

A válaszút végén

Kardok Kettes

Megállíthatatlan sodródás

Szerencsekerék

Fáradt lelkek

Botok Kilences

Az edény és az irány

Kelyhek Hetes

Beszélgetés a szerelemről

Mértékletesség

A ki nem nyitott zár

Kardok Tízes

Most már elég a karácsonyból

A Remete

Megmentővé válni

Az Erő

Love shot

Kelyhek Kettes

Epilógus – Megállás nélkül előre

A Diadalszekér

A szerző utószava

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Noto Sans KR – SIL Open Font License

Open Sans – SIL Open Font License

Playfair Display – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License