Kandy Shepherd

Karácsonyi baba

Cathy Williams

A hetedik év

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Harlequin Books S. A., 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2025

A Júlia 835. eredeti címe: Their Royal Baby Gift (Harlequin, Mills & Boon Romance)

Magyarra fordította: Deák B. Miklós

© Cathy Williams, 2009 – Vinton Kiadó Kft., 2025

A Júlia 836. eredeti címe: The Multi-Millionaire’s Virgin Mistress

(Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2013)

Magyarra fordította: Scheer Emília

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA 835-836. számában, 2025

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-083-2

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2025

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-30-300-9899-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Kandy Shepherd

Karácsonyi baba

1. FEJEZET

Sally Harrington szándékosan játszotta a lenyűgözött turistát, miközben csodálattal nézte a tetőkertet a pálmafákkal, trópusi virágokkal és a hatalmas medencével – mindezt egy szingapúri felhőkarcoló hatvanadik emelete felett.

Ez a földi paradicsom a legvadabb várakozásait is felülmúlta. Rengeteg fotót készített a mobiltelefonjával, és még néhány szelfit is, hogy még hitelesebbnek tűnjön.

Sally titokban akarta tartani látogatásának valódi okát. Valójában a híres londoni Harrington Park Hotel számára végzett felderítést Szingapúrban. Nem luxusnyaralásról volt szó, hanem a belsőépítészként végzett munkájáról. Egyesek akár ipari kémkedésnek is nevezhetnék, és Sally nem akarta, hogy lebukjon.

Nemcsak a tetőkert esztétikája érdekelte, az egész létesítmény figyelemre méltó volt.

Mindössze hét hete volt arra, hogy megtervezze a saját szenzációs tetőkertjüket, amelyet a testvéreivel a Harrington Park Hotel nagyszabású újranyitásán – amelyre csak meghívott vendégek voltak hivatalosak –, karácsonyeste kellene bemutatniuk.

Itt, ilyen messze az otthonától névtelen maradhatott, és inkognitóban kereshetett ihletet az ambiciózus projektjéhez. Ráadásul nagyon örült a lehetőségnek, hogy kiszakadhat abból a káoszból, amivé korábbi, rendezett élete változott.

Először ő és az ikertestvére, James – a barátoknak és a családnak csak Jay – úgy döntöttek, hogy nagyanyjuk örökségéből megvásárolják a Harrington Park Hotelt, amikor az hirtelen árverésre került. A Regent’s Parkban található patinás szálloda több mint száz éve volt a család tulajdonában, de sajnos gátlástalan mostohaapja átvette a vezetést, és csődbe juttatta.

Jayt és őt az árverésen azonban túllicitálta egy titokzatos befektető, akiről hamar kiderült, hogy rég nem látott bátyjuk, Hugo az. Sally tizenhét éve nem látta őt. Amikor a fiú elhagyta a családját, ő tízéves volt, Hugo pedig tizenhét. A hazatérő fivérül most a megbékélést és az együttműködést sürgette, hogy megmentsék a szállodát és a család hírnevét.

Jaynek, a saját Michelin-csillagos étteremmel rendelkező séfnek sokkal könnyebb volt, mint neki, hogy Hugóhoz csatlakozzon. Sally beleegyezett, hogy gondoskodik a belső terek felújításáról és egy egzotikus tetőkertről, de ez nem jelenti azt, hogy meg tudott volna bocsátani Hugónak. Még mindig emlékezett a rémületére, amikor évekkel ezelőtt karácsony reggelén arra ébredt, hogy szeretett bátyja búcsú nélkül távozott.

Apja halála és anyja új házassága után – egy olyan férfival, akit Sally mélységesen megvetett – Hugo árulása egyszerűen túl sok volt neki. És most visszatért, és ki akar békülni velük…

Így hát a lehetőség, hogy Sally hátat fordítson a hűvös Londonnak, és a trópusi Szingapúrban nézelődjön, kapóra jött.

A medencével a háta mögött Sally kijjebb sétált, hogy még egy utolsó képet készítsen az étterem körüli gyönyörű rózsaszín és lila orchideákról. A trópusi nap kellemesen átmelegítette. Éppen azon gondolkodott, hogy bekenje-e magát naptejjel, amikor megbotlott valamiben. Pánikba esett, amikor rájött, hogy bele fog esni a medencébe, és tehetetlenül csapkodott a karjával.

Hallotta a medence túloldalán állók riadt kiáltását, majd végül elvesztette az egyensúlyát, és ujjatlan, fehér vászonruhájában belepottyant a hideg vízbe. Hosszú haja az arcába hullott, a ruhája pedig a lábára gabalyodott, és lehúzta, miközben ő küzdött, hogy visszajusson a felszínre.

Nem igazán sikerült neki, mert nem tudott úszni, és magas sarkú szandálja további akadályt jelentett.

Edward Chen éppen a medence mellett sétált el a délutáni megbeszélésére menet, amikor meglátta a hosszú, vörösesbarna hajú nőt, amint belepottyant a vízbe. Hallotta a medence szélén állók nevetését, akik hozzá hasonlóan kétségkívül arra vártak, hogy a nő azonnal felbukkan. De nem tette. A pánik és a rémület a nő arcára volt írva, még a víz alatt is látszott, és úgy tűnt, képtelen magától kiszabadulni szorult helyzetéből.

Anélkül hogy a méretre szabott olasz vászonöltönyére vagy a kézzel varrott bőrcipőjére gondolt volna, Edward belevetette magát a medencébe. Csak néhány erőteljes karcsapás, és már ott is volt mellette, megragadta a hóna alatt, és feljött vele a felszínre.

A nő szorosan belekapaszkodott a vállába. Próbált mondani valamit, de a szavak elvesztek egy újabb köhögési rohamban. Valószínűleg meg akarta köszönni a férfinak, hogy megmentette.

– Ne mondjon semmit, csak tartsa vissza a lélegzetét egy pillanatra – tanácsolta neki Edward.

Amikor a lány remegve, még mindig szorosan belé kapaszkodva kimászott a vízből, taps hallatszott azoktól az emberektől, akik néhány perccel korábban még nevettek.

Edward halkan káromkodott. Bárki, akinek mobiltelefonja van, potenciális paparazzo…

Tudják vajon ezek az emberek, ki ő?

A nő szeme riadtan tágra nyílt.

– Kérem, vigyen el innen. Nem akarok még több feltűnést kelteni.

Ez nagyon jól jött Edwardnak is, hiszen ő sem akarta felhívni magára a figyelmet. Különösen nem egy vonzó, fiatal angol nő társaságában. Azonnal felismerte az akcentusát. Még átázva is bájosan nézett ki: magas és karcsú, szív alakú arccal és szürke szemmel.

Edward maga is teljesen átázott, és a cipője minden lépésnél nyikorgott. Kizárt dolog, hogy így mutatkozzon a nyilvánosság előtt!

Olyan családból származott, amelyet egy hatalmas botrány alapjaiban rázott meg. A jövője és a hírneve szempontjából létfontosságú volt, hogy ne keltsen feltűnést. Minden sajtónyilvánosság komoly károkat okozhatott volna a családjának.

A nő vizes ruhája szorosan a testéhez tapadt, és jól mutatta gömbölyded idomait. A botrány gyakorlatilag borítékolva volt.

Sietve lehúzott egy nagy fürdőlepedőt a közeli nyugágyról, és rádobta az idegen nő vállára.

– Fusson, amilyen gyorsan csak tud! – sziszegte.

Néhány lépés után a lány megbotlott, és neki át kellett karolnia, hogy megtámogassa. Közben megragadta a mobiltelefont, amelyet a nő a medence szélére ejtett, mielőtt beleesett.

– Megsérült?

– Csak a büszkeségem.

– Ebben a szállodában szállt meg?

A nő megrázta a fejét.

– Csak ebédelni jöttem ide. A szállodám az óvárosban van.

– Én itt lakom a tetőtéri lakásban. Van egy saját lift a lakosztályomhoz. Odaviszem.

– Köszönöm

A lány valahogy kissé zavartnak tűnt, de Edward sietett. Remélhetőleg nem ismerték fel a medencénél!

Néhány perccel később beléptek a tágas lakosztályba, ahol a férfi lakott, amíg a szingapúri házát felújítják. Megkönnyebbülten csukta be maga mögött az ajtót, és kifújta magát. Aztán rájött, hogy az egyik problémát felcserélte egy másikra. Ugyanis vele szemben egy különleges szépség állt, csuromvizesen. A lány jelenlétét könnyen félre lehetett volna érteni.

– Köszönöm – nyögte az idegen. – Meg is fulladhattam volna. – A szeme még mindig természetellenesen nagynak tűnt, telt ajka remegett. A smink a szeme körül teljesen elmosódott, de még így is lélegzetelállítóan gyönyörű volt. Bármelyik férfi vonzódott volna hozzá. – Nem tudok úszni. De maga megmentett.

– Szívesen – felelte Edward. Az, hogy segítsen valakinek, aki rászorul, magától értetődő volt számára.

– Igazi úriemberként viselkedett. Senki más nem próbált segíteni nekem. Nagyon féltem.

Az előtte álló nő nem tűnt sérültnek, de szemmel láthatóan hipotermiás volt, és enyhén sokkos állapotba került. Edward a karjába húzta, hogy vigasztalja és felmelegítse. A teste azonnal reagált a nő bájos domborulataira…

Sally gondolatai száguldottak. Még mindig sokkos állapotban lehetett. Mi másért követett volna egy ismeretlen férfit a szállodai szobájába? De az érzés, hogy erős karok tartják, egyszerűen csodálatos volt.

– Nem tudom eléggé megköszönni, amit tett.

Elszántan húzódott el a megmentőjétől, de a férfi testmelege nélkül szörnyen hideg volt a légkondicionált szobában.

Csak most nézte meg közelebbről. Bár ő is magas volt, a férfi föléje tornyosult. És hihetetlenül jóképű volt. Idősebb volt az ő huszonhét événél, de nem sokkal. Fekete haj, hangsúlyos arccsont, érzéki száj… nem kérdés, hogy nagyon dögös!

Átázott vászonruhája drágának tűnt, és az órája bizonyára egy kisebb vagyont ért. Remélhetőleg vízálló…

– Megbotlottam – dadogta. – Azt hiszem, a szandálom pántja volt a hibás.

– Nyilvánvalóan baleset volt.

Egy hangos tüsszentés vetett véget a párbeszédnek.

– Sürgősen le kell vetnie azokat a vizes ruhákat. És nekem is le kell vetkőznöm.

Mibe keveredett? Sally végigmérte a távolságot maga és az ajtó között.

– El kell tűnnöm innen.

De megmentője mindkét kezét felemelte.

– Kérem, ne értsen félre! Csak azt mondta, nem akarja felhívni magára a figyelmet. És a csuromvizes ruhájában nem tud taxit hívni anélkül, hogy ne hívná fel magadra mindenki figyelmét.

Ez igaz volt. Inkognitóban kellett maradnia. Már csak egy ilyen címlap hiányozna: „A Harrington örökösnő zavart állapotban menekül egy szingapúri szállodából!”

A testvérük körüli dráma már így is elég nagy port kavart a médiában a közelmúltban. A Harrington Park Hotel újranyitása pedig hihetetlenül fontos volt számára, a tetőkert pedig az ő személyes projektje.

– Ebben a lakosztályban négy fürdőszoba van – magyarázta a megmentője. – Javaslom, válasszon közülük egyet, én pedig a legtávolabbiba megyek. Belülről bezárhatja az ajtót, és később találkozhatunk a nappaliban.

– Nem vagyok benne biztos… – Ez az egész túl intimnek, túl veszélyesnek tűnt számára. Vagy túl csábítónak?

– Nem ismer, de biztosíthatom, hogy megbízhat bennem.

Igaz volt, látta az őszinteséget a férfi sötét szemében. Férfiasnak tűnt, de semmi fenyegető nem volt a viselkedésében.

Sally általában szerette megtervezni és alaposan átgondolni a dolgokat, mielőtt döntést hoz. De valahogy az volt az érzése, hogy megbízhat ebben a férfiban. Egy mondat jutott eszébe néhai édesanyjától: „Drágám, a legtöbb ember alapvetően jó, és inkább segít, mint hogy bántana.”

Ez persze nem vonatkozott a mostohaapjára…

– Rendben – mondta, meglepve magát is, amiért hajlandó ilyen kockázatot vállalni.

Megmentője egy fürdőszobához vezette Sallyt, és ügyelt rá, hogy tisztes távolságot tartson tőle. Nem maradt ott, hanem sarkon fordult, hogy távozzon. A márványpadlón a vizes cipője nyikorgó hangot adott.

Sally próbálta elnyomni egy nevetését.

A férfi visszafordult, és önérzetesen megvonta a vállát.

– Nem baj, van másik cipőm – mondta, és folytatta útját. A nyikorgás még hangosabb lett.

Sally mosollyal az arcán besurrant a fürdőszobába, és bezárta az ajtót. Aztán vetett egy pillantást a mobiltelefonjára. A kijelzője megrepedt, de egyébként épnek tűnt.

Miközben levetkőzött, nem tudta megállni, hogy ne csodálja meg a fürdőszobát. Vajon ki tud valaha is kapcsolódni a munkából?

A Jégkirálynő volt a beceneve. Egyrészt az üzlet iránti teljes elkötelezettsége miatt, másrészt pedig azért, mert hírneve szerint nem ment bele olyan kapcsolatokba, amelyek túlmutattak néhány ártalmatlan randevún. Fájt, hogy így hívták, de sosem hagyta, hogy meglátsszon rajta. Ugyanúgy szüksége volt szeretetre és intimitásra, mint bárki másnak. De úgy tűnt, mindig olyan férfiakat választott, akik nem akartak kapcsolatot.

Sally hosszan zuhanyozott, és megmosta a haját azzal a drága samponnal, amelyet a szálloda biztosított a vendégei számára. Csodálatos érzés volt felmelegedni a meleg vízsugár alatt. Utána egy bolyhos törülközővel szárította meg magát, és bőven szánt időt arra, hogy a haját beszárítsa.

Talán hiúság volt, vagy egyszerűen csak női ösztön, de úgy érezte, a legjobb oldalát kell mutatnia jóképű megmentőjének. Az elmaszatolt smink ellen nem sokat tehetett azonkívül, hogy egy zsebkendővel letörölte a maradékot.

Átázott ruhái a padlón hevertek. Legszívesebben soha többé nem vette volna fel őket. Ennek ellenére kiöblítette a holmikat, majd lazán a kézszárító fölé akasztotta őket.

Ha nem akar örökké ebben a fürdőszobában bujkálni, nincs más választása, mint belebújni a szálloda kényelmes fürdőköpenyébe…

Az övet szorosan a dereka köré tekerte. Aztán kinyitotta az ajtót, és mezítláb végigsétált a márványpadlón a lakosztály nappalijába.

2. FEJEZET

A lakosztály hatalmas nappalija egy erkélyre nyílt, ahonnan kilátás tárult elé a Marina-öbölre, a kikötőben várakozó hajókra és a Supertree Grove-ra, a híres parkra. Ez utóbbi állt Sally másnapi teendőinek élén.

Nemes lovagja éppen italokat készített a nagy bárpultnál. Laza, világos vászonnadrágot és fehér pólót viselt. Hátulról Sally észrevétlenül megcsodálhatta széles vállát és keskeny csípőjét.

Koromfekete haja kócos volt, barna bőre hibátlan. A tekintetük egy hosszú pillanatig találkozott, szinte már kérdőn és kíváncsian.

Sally volt az első, aki félrenézett.

– Eléggé szomjas vagyok – vallotta be a férfi –, és te? Nem bánod, ha tegeződünk?

– Persze, szívesen. Tudnál… keverni egy Singapore Slinget?

– Nem vagyok mixer, de rendelhetek egyet a szobaszerviztől.

– Talán később – nevetett a lány –, most csak száraz fehérbort kérek.

Amikor a férfi átnyújtotta neki a poharat, ő észrevette, hogy nincs rajta jegygyűrű.

– Vettem a bátorságot, és rendeltem neked egy új ruhát az egyik szállodai butikból – mondta tétován a férfi, megköszörülve a torkát. – Elvégre nem mehetsz vissza a saját szállodádba fürdőköpenyben. A húgom körülbelül a te méreted, és gyakran vásárol ebben a butikban, amikor Szingapúrban jár. Megkértem az eladót, hogy válasszon ki valamit, ami jól állna neki. Hamarosan ideküldik a szobájába.

– A pénztárcám túlélte a medencébe esést. Adom a hitelkártyát…

– Erre semmi szükség. Már ki van fizetve.

– De ezt nem fogadhatom el! Visszafizetem.

A férfi elutasító mozdulatot tett.

– Kérlek, fogadja el a ruhát, mint a szingapúri látogatás emlékét.

Sally túlságosan megdöbbent ahhoz, hogy ellenállást tanúsítson. Szóba sem jöhet, hogy elfogadjon egy ilyen ajándékot egy idegentől. De tudta a férfi szobaszámát. A butik neve pedig valószínűleg rajta lesz a bevásárlószatyron. Így aztán lesz módja rá, hogy megoldja az ügyet, amint visszatér a szállodájába.

– Köszönöm – mondta kurtán.

– És rendeltem ételt a szobaszerviztől – folytatta a férfi.

– De nem vagyok éhes.

– Jót fog tenni, ha visszanyered az erődet.

Megszólalt az ajtócsengő, és másodpercekkel később egy pincér betolt egy kocsit, és több ezüsttálcát helyezett a szoba közepén álló étkezőasztalra. A fűszeres, egzotikus ételek finom illata azonnal meghozta Sally étvágyát, akár akarta, akár nem.

A pincér leemelte a tálcákról az ezüstbúrát, és Sally nem tudott betelni a sok-sok fogással. Néhányat felismert, másokat nem.

– Egy kis szingapúri ízelítő – jegyezte meg a házigazda. – Az ízek kínaiak, malajziaiak, indiaiak és kissé nyugatiak.

A pincér mélyen meghajolt, mielőtt bőséges borravalóval a kezében elhagyta a szobát.

Sally vágyakozva nézte a dim sumot.

– Túlságosan jól néz ki, igazán ellenállhatatlan.

A férfi rávetette azt a gyönyörű, szexi mosolyát.

– Lehet, hogy pont erre van szükséged.

– Köszönöm szépen.

– Szívesen.

Egy másik férfi valószínűleg csak kihúzta volna a medencéből, aztán magára hagyja…

– Hol kezdjem? – kérdezte Sally, miközben leült az egyik étkezőszékre.

– Ahol csak akarod. – A férfi forró kínai teát töltött neki egy kis, fül nélküli porceláncsészébe.

Sally belekortyolt, és a pohár pereme fölött a jóképű idegenre nézett. Régen volt már olyan férfi társaságában, aki ennyire vonzó volt.

Mindent egybevetve, ez igazán bizarr helyzet volt. Bizarr, de hihetetlenül izgalmas.

Próbált az ételre koncentrálni, de továbbra is a vele szemben helyet foglaló férfit bámulta. Minden alkalommal felfedezett rajta valami újat.

– Hallom, hogy Londonból jöttél. Először jársz Szingapúrban? Nyaralsz?

Sally bólintott.

– Ma reggel érkeztem.

Sikeres belsőépítészeti cégének néhány gazdag külföldi ügyfele annyira elégedett volt az angliai munkájával, hogy felkérték Sallyt, dolgozzon nekik a saját országukban is. Gyakran repült Dubajba és Mumbaiba. De Szingapúrban még soha nem járt.

– Csak néhány napig maradok itt, de elhatároztam, hogy sok mindent megnézek – mondta.

– Épp mielőtt beleestél a medencébe, észrevettem, hogy a tetőkertet fotóztad.

A lány szíve majdnem megállt. Sietett lelkesen válaszolni, mint egy turista

– Lenyűgöző, igaz? Különösen a pálmafák és a pompás orchideák. Csináltam néhány képet. A kertészkedés a hobbim.

– Tényleg?

A férfi nyilvánvaló szkepticizmusa még jobban elbizonytalanította.

– Lenyűgöző, hogy egy tetőn ilyen nagy kertet hoztak létre.

– Szingapúrban sok ilyen kert van.

Sally az ablak felé mutatott.

– Holnap el akarok menni a híres ligetbe. Már alig várom, hogy megnézzem a kertet és az üvegházakat.

Vajon a férfi hitt neki? És számít-e egyáltalán, hogy hitt-e vagy sem?

Majdnem egy teljes percig némán néztek egymás szemébe az asztal túloldaláról. A lány egyre vonzóbbnak találta ezt a titokzatos férfit.

Elszakította róla a tekintetét, és pálcikájával egy osztrigáért nyúlt. A keze remegett.

– És te? Te is itt nyaralsz?

– Nem, üzleti ügyben vagyok itt, és holnap repülök vissza.

– Milyen iparágban?

– Távközlés. És te?

– Belsőépítészet.

– Kereskedelmi vagy magánügyfelek?

– Többnyire magánjellegű – válaszolta a lány. Kivéve persze a családja nevét viselő legendás szálloda sürgős felújítását. – De jelenleg, mint mondtam, csak turista vagyok.

A férfi arckifejezése továbbra is gyanakvó maradt, mire Sally sietve a szájába dugott egy falat tavaszi tekercset.

– Finom! Mindegyik ételnek nagyszerű az íze. És teljesen igazad volt abban, hogy szükségem van egy kis felfrissülésre.

– Örülök, hogy már jobban érzed magad.

Ez őszintén hangzott, ami meglepte Sallyt. A férfiak az ő világában általában nem voltak kedves, gondoskodó típusok – kivéve a bátyját, Jayt. De ez az idegen figyelmes, gondoskodó – és abszolút dögös volt. Szédítő kombináció.

– Szeretném még egyszer megköszönni, hogy megmentettél, meg minden mást is – mondta, és pálcikájával az ételre mutatott. – Tökéletes úriember vagy.

Udvarias szavai mögött titkos üzenet rejlett, amelyet soha nem mondott volna ki hangosan.

Edward összeszorította a fogát. Bárcsak tudná ez a sellő, milyen tiltott fantáziaképek járnak a fejében!

A szíve hevesen kezdett verni, amint a nő belépett a nappaliba a fürdőszobából. Gyanította, hogy teljesen meztelen a puha fürdőköpeny alatt. Haja simán lógott a vállára, félig megszáradt, és kissé vörösesen csillogott a késő délutáni napfényben. Gyönyörű volt!

A szíve gyorsabban vert, ha csak ránézett. Ez a nő sokkal több, mint egyszerűen csak szép.

Ő nem volt az a férfi, aki gyorsan szerelmes lesz. Általában nem tűrte az őrültségeket a jól szervezett életében. Mégis… ez az intenzív vonzalom nem csak a lány szépségéről szólt. Nem pusztán szexuális vonzalomtól volt szó, bár az is nagy szerepet játszott benne. Volt valami különleges a szemének fényében, a mosolyában és a hangjának zeneiségében. Meghatározhatatlan érzés volt, még soha nem érzett ehhez hasonlót.

Szeretett volna az asztal fölé hajolni, megfogni a lány kezét, és elmondani neki, mennyire örül, hogy véletlenül összetalálkoztak. Hogy hisz a sorsban, és a sors vezette hozzá. Meg akarta kérdezni, hogy férjnél van-e, eljegyezték-e, vagy van-e barátja. Legalább nincs jegygyűrű az ujján… És meg akarta hívni vacsorára Szingapúr legdivatosabb klubjának privát éttermébe.

De Edward helyzete kizárta az efféle fantáziálást. Harmincegy éves volt, és az apja nyomást helyezett rá, hogy kössön politikailag előnyös házasságot. A szülei – a király és a királyné – ki is választotta neki a menyasszonyt.

A délkelet-ázsiai Tianlipin királyság trónörököseként Edwardnak nem a saját, hanem az országa érdekében kell cselekednie…

Apja lázadó ikertestvérei csak szégyent hoztak a királyságra. A korrupt egykori uralkodó meglehetősen kétes körülmények között halt meg. Testvérét és örökösét nagyszabású sikkasztásért letartóztatták, és arra kényszerítették, hogy lemondjon a trónról, és száműzetésben éljen. A legfiatalabb fivérként Edward apjának kellett aztán eltakarítania azt a káoszt, amit a testvérei okoztak. Az is az ő feladata volt, hogy visszanyerje a népe bizalmát.

Uralkodása erős erkölcsi kódexen, becsületen, szorgalmon és mindenekelőtt kötelességtudaton alapult. Ezt Edwardba már gyermekkora óta beleverték. Tízéves korára a harmadik trónörökösből koronaherceggé lépett elő. Azóta az élete már nem volt az övé.

Edward leendő feleségét már kiválasztották számára, bár hivatalos eljegyzés még nem volt. A nő tíz évvel fiatalabb volt nála, és már volt egy kínos találkozójuk. Nem szikrázott a levegő, legalábbis az ő részéről nem.

Két nagybátyja azonban nemcsak országa kincstárát fosztogatta ki a kicsapongásaival, hanem a szomszédos királyságokkal is rontották a kapcsolatot. Edward szülei szerint a hercegnővel, a legközelebbi szövetségesük és kereskedelmi partnerük lányával kötött házasság nagyban hozzájárulna a nagybátyái hibáinak helyrehozásához. Így nem volt más választása, mint hogy beleegyezzen ebbe a megállapodásba.

Edwardnak több barátnője is volt. Amikor Angliában és Amerikában tanult mint Edward Chen, és nem mint Tianlipin hercege, viszonylag szabadon élt. De csak egyszer volt szerelmes – ami katasztrofális következményekkel járt saját maga és akkori barátnője számára is. Soha nem engedték meg neki, hogy a szívét kövesse.

Hirtelen rájött, hogy a gyönyörű idegen választ vár tőle.

– Örülök, hogy segíthettem – mondta mereven.

Eddig könnyen ment neki a beszélgetés, de most úgy tűnt, hogy a lány ugyanolyan szótlan, mint ő. Ismét némán bámultak egymásra, és a nő elpirult. Ennek ellenére nem fordította el a tekintetét – egészen addig, amíg meg nem szólalt a csengő. Kétségtelenül a ruha érkezett meg, amit a férfi rendelt.

Edward elfojtott egy káromkodást. Már régen eldöntötte, hogy több időt akar tölteni a sellővel, és lemondja a késő délutánra és estére tervezett programjait.

– Nem akarod kinyitni az ajtót? – kérdezte a lány.

– Persze – morogta, és vonakodva felállt.

Nem sokkal később egy exkluzív, jól ismert márka logójával ellátott bevásárlótáskával tért vissza.

– Jó választás.

– A húgomnak kiváló ízlése van.

A nő odalépett hozzá és megállt előtte, anélkül hogy elvette volna tőle a táskát.

– Egyáltalán nem akarok ruhát – vallotta be –, mert akkor el kell mennem. És én nem akarok elmenni. Még nem.

A lány szavai megmagyarázhatatlan örömet váltottak ki belőle.

– Én sem akarom, hogy elmenj – felelte őszintén.

A lány egy lépéssel közelebb lépett.

– Akkor talán maradnom kellene, nem igaz?

Gyönyörű szája kinyílt, és ő nem tudott ellenállni a meghívásnak. Edward egy nyögéssel a karjába rántotta a gyönyörű nőt, és megcsókolta.

A lány ajka puha és meleg volt, és ebben a pillanatban egyetlen ok sem jutott eszébe, amiért ne csókolhatná meg.

Sally úgy érezte, mintha rég eltemetett szenvedély éledt volna újra benne. Forró vágy lángolt fel benne, sürgetően és követelően, ahogy Edward megérintette, és ingerelte a nyelve hegyével. Abban a pillanatban ő volt minden, amit akart, és amire szüksége volt. Átkarolta a férfi nyakát, és elmélyítette a csókot, mohón és éhesen.

A Harrington Park Hotel felújítása teljes munkaidős feladatot jelentett. Nem csoda, hogy a teste érintésért és megváltásért kiáltott! Abban a pillanatban csak arra vágyott, hogy elmeneküljön a jégkirálynői lét valóságából.

A férfi végigsimított a hátán.

– Ha nem akarod, akkor el kell menned – mormolta a fülébe. – Most.

A lány válasza habozás nélkül érkezett.

– Akarom. Akarlak.

– Én is akarlak. De… ez minden, ami lehet köztünk.

– Házas vagy? Mert ha igen, akkor én nem…

– Nem vagyok házas – szakította félbe a férfi. – Más okok miatt nem adhatok neked egy éjszakánál többet.

Egyéjszakás kaland… Még soha nem tett ilyesmit. De még soha nem akart úgy egy férfit sem, ahogy őt.

Vad volt, és merész.

Nincs kötelezettség. Nincs megbánás.

– Akkor csak egy éjszaka lesz – mondta várakozásteljes borzongással.

Csak el kell engednie a gátlásait, és válaszolnia kell az érzéki hívásra.

A férfi komolyan nézett rá.

– Biztos vagy benne? Nem akarom kihasználni a helyzetet…

– Nem használsz ki. – Sally mosolyogva végigsimított a férfi erős mellizmain. – Talán inkább én használlak ki téged.

A férfi visszamosolygott rá, és Sallyt ismét meglepte, mennyire tetszik neki ez az ismeretlen.

– Akkor ne vesztegessünk el egy másodpercet sem az éjszakánkból! – Nevetve újra magához húzta a lányt, és az ajkát az övére szorította.

A csókolózás hamarosan már nem volt elég. Sokkal többre vágytak. Sally türelmetlenül kirántotta az inget a férfi nadrágjából, és éppen csak annyi időre vált el a szájától, hogy lehúzza róla.

Ezzel egy időben a férfi kioldotta a fürdőköpeny övét.

– Kíváncsi voltam, milyen alsóneműt viselsz – viccelődött.

– Miért nem deríted ki?

Lehúzta a lány válláról a köntöst, a lány izmai pedig megfeszültek, a bőre bizsergett a férfi elismerő tekintete alatt.

– Nincs melltartó… Ahogy gondoltam.

A köntösének eleje szétnyílt.

– Nem akarod megnézni, van-e rajtam bugyi?

A férfi megköszörülte torkát.

– Azt hiszem, ezt már a hálószobában kellene megtennünk.

Sallynek tetszett, ahogy a férfi átvette az irányítást. A való életben szeretett mindent maga irányítani, de egy kalandba bármi belefér.

Együtt zuhantak az ágyra, csókolóztak, először gyengéden, majd egyre szenvedélyesebben. A lány lélegzete felgyorsult. Ő volt a legszebb férfi, akit valaha látott.

Bátran nyúlt a férfi övéért, és azt mormolta:

– Most én jövök.

Aztán magához húzta, és mozgatni kezdte a csípőjét, tudtára adva, mennyire készen áll rá. Amikor a férfi a combjai közé nyúlt, lehunyta a szemét. De volt valami, amit meg kellett tennie, mielőtt továbblépnek.

– A nevem Sally – suttogta.

– Az enyém Edward – mondta rekedt hangon a férfi.

Ezután már semmi másra nem gondoltak.

Sallyt semmi sem készítette fel arra az eksztázisra, amely elsodorta. Nem tudta megállni, és szabadjára engedte a könnyeit.

Edward a homlokát ráncolta, és óvatosan letörölte őket.

– Ez nem jelent semmit – suttogta Sally. – Ne hagyd abba!

Fájt a felismerés, hogy soha többé nem lesz lehetősége megtapasztalni ezt az intenzív beteljesülést. Talán éppen azért volt tökéletes, mert csak egy éjszakára szólt?

Mióta az idősebbik bátyja visszatért, Sallyt súlyos álmatlanság gyötörte. Folyamatosan azon aggódott, hogy egykor boldog családjának maradványai össze tudnak-e nőni egy új és erős kötelékké.

De most, kiteljesedve és megnyugodva, mély álomba merült Edward karjaiban.

Amikor felébredt, az éjjeliszekrényen lévő óra szerint már jóval elmúlt éjfél.

Először nem tudta, hol van, és ijedten nézett körül. Aztán eszébe jutott minden, és elmosolyodott. Egy jóképű férfi aludt mellette hanyatt fekve, a vékony paplan a csípőjére tekerve.

Edward – már ha tényleg így hívják. A légzése mély és egyenletes volt, nyugodt arca szívszorítóan jóképű. Vágyott rá, hogy gyengéden szájon csókolja, és suttogva elbúcsúzzon tőle.

De nem kockáztathatta meg, hogy felébreszti a férfit. Kínos helyzet lett volna. Még soha nem csinált ilyesmit. Talán létezik etikett arra vonatkozóan, hogyan kell viselkedni egymással egy egyéjszakás kaland után, de neki fogalma sem volt róla.

Jobbnak látta eltűnni anélkül, hogy nagy hűhót csapott volna belőle. Egyetlen éjszakában állapodtak meg, a férfinak nyilván megvolt rá az oka.

Valójában minden vele töltött pillanat felejthetetlen volt, attól kezdve, hogy kihúzta a medencéből.

A Jégkirálynő most tűzben égett, és ezért örökké hálás lesz Edwardnak.

A lehető leghalkabban az ágy szélére csúszott. A férfi álmában motyogott valamit, egy olyan nyelven, amit a lány nem értett. De aztán a légzése visszatért a szokásos ritmusába.

A lány lábujjhegyen odalépett a hálószobája ajtajához, és egy távpuszival búcsúzott el tőle. A nappaliban kinyitotta a butikból hozatott táskát, és talált benne egy elegáns, törtfehér vászonruhát, amely tökéletesen illett rá. Szerencsére átlátszatlan volt, így fehérnemű nélkül is felvehette.

A papírtáskában egy szandál is volt. Kicsit szűk, de ez nem zavarta Sallyt. Felvette, és bement a fürdőszobába, amelyet még délután használt. Belegyömöszölte nedves ruháit és cipőjét egy szállodai szennyestartó zsákba, amikor hirtelen rezgést hallott a táskájából.

Óvatosan elővette a telefonját, és több nem fogadott üzenetet fedezett fel az ikertestvérétől, Jaytől. Majd később felhívja, amikor nyugodtan tud beszélni vele. Jay meg fogja érteni.

Bár ikrek voltak, személyiségüket tekintve teljesen különbözőek. A bátyja társasági ember volt, ő viszont zárkózott, és nehezen bízott meg annyira az emberekben, hogy megnyíljon előttük.

Edwardnak meg kell maradnia az ő személyes kis titkának. Senki sem tudhat erről az éjszakáról, amelyet egy jóképű idegen karjaiban töltött, és amelyben eddig ismeretlen extázist élt át.

Edward hajnalban a hideg, üres ágyban ébredt. Azonnal rájött, hogy egyedül van, és mély veszteségérzés kerítette hatalmába. Automatikusan kinyújtotta a kezét az ágy elhagyatott oldala felé.

Úgy tűnt, hogy a sellője már jó ideje eltűnt.

Ennek ellenére kiugrott az ágyból, hogy a lakosztály többi részében is keresse a lányt. De az egyetlen nyoma az üres bevásárlótáska volt.

Edward felnyögött. Miért engedte el ezt a lányt?

A válasz olyan tisztán hangzott a fejében, mintha az apja mondta volna: „A trón és a néped iránti kötelesség miatt.”

Sally szívességet tett neki azzal, hogy titokban eltűnt. Ezzel megkímélte a másnap reggeli kínos találkozástól, hiszen nem ígérhetett neki semmit.

Egy csodálatos nő emléke marad csak meg benne, akivel felejthetetlen élményben volt része. Az ösztöne azt súgta, hogy valami mély érzés alakulhatna ki közöttük, ha a dolgok másképp alakulnak. De csupán egyetlen éjszaka volt, amit átélhetett vele.

Sally… Gyakori angol név. De le tudta volna nyomozni a lányt, ha akarja. A szálloda biztonsági kameráihoz való hozzáférés nem jelentett volna problémát, elvégre a szálloda a családjáé volt. De ez mindkettőjüket kellemetlen helyzetbe hozná. Hálásnak kell lennie azért a rövid időért, amit együtt tölthettek.

Ennek ellenére melankolikus gondolatok kerítették hatalmukba, és úgy érezte, mintha elveszített volna valami nagyon értékeset. Sokkal értékesebbet, mint a hatalmas rubinok és smaragdok a királyi koronában, amelyet egy napon a fejére tesznek majd.

3. FEJEZET

Öt héttel később

Sally a múlt héten Mumbaiba repült, egy héttel korábban Dubajba, előtte pedig rövid időre Tokióba. Az utazások között nagyon elfoglalt volt, és jetlaggel küzdött.

Most – december elején – visszatért Szingapúrba… halálosan kimerülten. A fáradtsága annyira nyomasztó volt, hogy szinte már rosszul érezte magát.

Hanyatt vetette magát a szállodai ágyon, hogy kipihenje magát a megbeszélés előtt. Nem ugyanaz a hotel volt, mint amelyikben a legutóbbi látogatásakor megszállt. És nem is az, amelynek a gyönyörű tetőkertje volt, és ahol élete legemlékezetesebb éjszakáját töltötte.

Egyszerűen nem tudta kiverni a fejéből a férfit, aki Edwardnak nevezte magát.

Nemcsak a szenzációs szex miatt, hanem mert élvezte a férfi társaságát. Nem telt el nap, hogy ne gondolt volna rá.

A probléma az volt: hogyan tudna egy másik férfi valaha is Edward nyomába érni?

Nehezen ugyan, de a gondolatai ismét a munkára terelődtek, és arra, hogy miért is jött vissza Szingapúrba. Az első útja után a testvérei, Jay és Hugo megbeszélték vele a tetőkert ötletét.

– Egy olyan trópusi éghajlaton, mint Szingapúr, nagyon jól lehet buja szabadtéri tetőkerteket kialakítani. De az angol tél közepén? Tudom, hogy Londonban már vannak ilyen kertek, de mi valami egyedit szeretnénk. A pálmafák és az egzotikus virágok nem illenek a Harrington márkához, ezért mást terveztem.

Hugo nem lelkesedett érte, de figyelmesen végighallgatta.

Sally elemében volt.

– Nemcsak tetőkerteket néztem meg Szingapúrban, hanem gyönyörű, légkondicionált beltéri kerteket is. A changi repülőtéren még egy beltéri erdő is van vízeséssel. Nem lenne jobb választás egy ilyen kert a mi éghajlatunkon? Miért ne lehetne téli csodaország? Egy csodálatos mini erdő fenyőfákkal, téli bogyókkal, hóval és egy jégpályával, amely úgy néz ki, mint egy befagyott tó. Tökéletes lenne az angol karácsonyhoz. És hihetetlenül gyönyörű hely lenne az új Harrington Park Hotel karácsonyi partijának megtartására.

Jay a bátyja háta mögött felfelé mutató hüvelykujjal jelzett neki.

– Hová tennénk egy ilyen kertet? – kérdezte Hugo.

– Az előcsarnoktól északra lévő nagy, fedett belső udvart eddig alig használtuk. Ott csak üvegfalakat és tetőt kellene építenünk. Az ünnepi szezon után pedig gyönyörű télikertté alakíthatnánk, elegáns kerti bútorokkal és cserepes növényekkel, amelyeket mindig évszakhoz igazíthatunk. – Sally rájött, hogy már majdnem meggyőzte Hugót. – Ráadásul a télikerttel a szüleinknek is emléket állíthatnánk. Apa imádta a karácsonyt, a tél pedig anya kedvenc évszaka volt.

– Remek ötlet – mondta Jay, de Hugo még mindig kissé óvatosnak tűnt.

Sally ökölbe szorította a kezét az asztal alatt. Túl messzire ment az ötletével? Hugo sok évvel ezelőtt Amerikába menekült, és egyszerűen itthagyta az anyját és a testvéreit…

Végül azonban Hugo jóváhagyta a tervet, és felfogadott egy tájépítészt projektmenedzsernek. Most a tapasztalt szakemberekből álló csapatnak köszönhetően a télikert munkálatai már javában folytak. Sallynek pedig Szingapúrban kellett találkoznia Oscar Yeóval, akinek nagy tapasztalata volt az ilyen kertek létrehozása terén.