Table of Contents

- A térkép és a suttyanó

- Kerecsend

- Nagycenk

- Perkáta

- Lébény

- Karancsalja

- Gutorfölde

- Gyenesdiás

- Bogyiszló

Bódai-Soós Judit

DIÓ ÉS KOLUMBUSZ KALANDJAI

HELMA Kiadó 2025

© Bódai-Soós Judit 2025.

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részletének

közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

ISBN 978-963-639-934-4

Illusztrálta és a borítót készítette:

Haui József

Kiadja a HELMA kiadó 2025. 05. 20.

A HELMA Kiadó gondozásában eddig megjelent könyvek Bódai-Soós Judit szerzőtől:

- Mesék híres nagyjainkról

- Holdlétra

- Állatsimogató versek

- Jövőnek őrzött gondolat

- Az elvarázsolt diákok

- Petya, Matyi és a duliánok

- Hét csepp varázslat

- Hímes-verses mesekosár

- Más világok

- Mennybéli mesék

- Meseszánkó

- Mihaszna kütyük bolygója

- Székelyföldi mesék

- Világ-cserepek

- Visszafelé szaladó fák

- Joci, a pizsamás madár – Nemere István

társszerzővel

A könyvek megvásárolhatóak többféle
formátumban a HELMA kiadó weboldalán: www.helma.hu.

Tartalom

A térkép és a suttyanó

Kerecsend

Nagycenk

Perkáta

Lébény

Karancsalja

Gutorfölde

Gyenesdiás

Bogyiszló

A térkép és a suttyanó

Dió és Kolumbusz, a két szertelen fővárosi kölyökmacska már megszokta, hogy a tavaszi nagytakarítás idején a család felforgatja az egész házat a pincétől a padlásig. Nem volt ez másként ebben az évben sem. A munka elején a két cica még lelkesen ugrabugrált odalent, de ahogy a nap egyre magasabbra ballagott az égen, úgy fogyott a két kölyök lelkesedése és ereje. Ebéd után már legszívesebben csak szunyókálni mentek volna, ezért felosontak a padlásra.

– Atyaég! Micsoda rendetlenség van itt! – ámult el Dió, a kis cirmos cicalány.

Alig találtak maguknak kényelmes zugot, ahol nyugodtan szundikálhatnak egyet. Alvás közben Kolumbusz be is verte a kobakját valami kemény tárgyba, amikor megfordult. Erre persze egyből felriadt és mérgesen morgolódott.

– Mi van? – kérdezte Dió. – Miért nem alszol?

– Bevertem a fejem ebbe a ládába – mutatott Kolumbusz arra a nagy fekete ládára, ami kirángatta az álmából.

– Lehet, hogy kincs van benne – mondta reménykedve Dió.

A két macsek a ládára vetette magát, közös erővel felnyitották a tetejét, de kincs helyett csak papírokat találtak benne. Átforgatták az egészet, de egy Magyarországot ábrázoló térképen kívül semmi érdekesre nem akadtak. A térképet Kolumbusz zsebre vágta, hátha jó lesz valamire. A fekete-fehér kis kandúrnak szokása volt az ilyen gyűjtögetés.

Este aztán, egy bőséges vacsora és egy alapos mosdás után ágyba került a két kölyök, de Kolumbuszt annyira izgatta a padláson lelt térkép, hogy nem tudott elaludni. Elővette, kihajtogatta és nézegetni kezdte.

– Milyen nagy ez az ország! – mondta. – És mennyi falu és város van benne! Szívesen elmennék egyszer mindenhova. Eddig még ki sem tettem a tappancsomat Pestről.

– Na, ezen nem csodálkozom – mosolygott Dió. – Nem véletlenül kaptad egy nagy világutazó nevét. A fővárost azért már elég alaposan bejártad.

– Az igaz, de nézd! Micsoda fura településnevek! Porpác, Akasztó, Vaspör, Babócsa, Kömpöc, Bojt. Oda el akarok menni! Szeretem a bojtokat. Különösen a vastag, puha bojtokat.

– Mutasd! – most már Dió is együtt böngészte a térképet testvérével. – Nahát! Kerecsend. Az… az egy madár, nem?

– Van ilyen nevű madár. Talán sas.

– Nem sas. Sólyom – szólt be valaki az ablakon. – Egészen pontosan kerecsensólyom. Valószínűleg erről a sólyomról nevezték el a települést Kerecsendnek.

A két cica összerezzent, és rémülten fülelt az ablak felé. Végül Dió bizonyult bátrabbnak, amikor kiszólt:

– Ki van odakint?

– Sanyi vagyok, a vándorsuttyanó – jött a felelet.

– Micsoda? – ámult a két kölyök.

– Suttyanó. Nem hallottatok még rólam?

– Nem.

– Igaz, elég régóta nem volt már utasom, aki emlékezhetne rám. Hosszú-hosszú ideje magányosan járom az országot, de most véletlenül meghallottam a beszélgetéseteket, és arra gondoltam, hogy szívesen elfurikázlak benneteket bárhová, ha tényleg csavarognátok egy kicsit.

– Naná! – kurjantott Kolumbusz, és egy ügyes ugrással az ablakban termett.

Sötét volt már odakint, de egy utcalámpa fénye éppen rávetült Sanyira. Elég lehangoló látványt nyújtott. Ütött-kopott kis kétüléses tricikli volt. Olyan kicsi, mintha pont cicáknak tervezték volna. Nagyjából ezer éve…

– Vicces vagy – húzta el a száját Kolumbusz. – Szerintem a szomszéd kerületig se tudsz elgurulni.

– Nana! Kiskomám, ne ítélj első látásra! – méltatlankodott a járgány. – Öreg vagyok, mint az országút, az igaz, de a rozoga külső csak álca, hogy békén hagyjanak. Valójában gyors vagyok, mint a villám.

Időközben Dió is az ablakpárkányra telepedett testvére mellé. Ingatta a fejét. Hitte is, meg nem is, amit a suttyanó mondott.

– Kerecsendre is el tudnál vinni bennünket? – kérdezte próbaképpen.

– Persze. Mondtam, hogy bárhová elviszlek, ahová csak menni akartok.

– És mennyi idő alatt érnénk oda? Egy hét?

– Ne viccelj! Csak erősen koncentráltok, aztán kimondjátok együtt az úti cél nevét, és a következő pillanatban már ott is leszünk.

Dió megrángatta Kolumbusz farkát. Mindketten leugrottak az ablakpárkányról, és bevonultak a szoba sarkába, hogy megvitassák a dolgot. Sanyi közben türelmesen várakozott az ablak alatt.

Pár perc sutyorgás után a két cica visszatelepedett az ablakpárkányra.

– Megbeszéltük a dolgot – kezdte Dió.

– Gondoltam – bólintott rá a suttyanó mosolyogva.

– Úgy határoztunk, hogy teszünk egy próbát.

– Nagyon helyes. Hét próbát is tehettek.

– Hetet? Csak hetet? – csodálkoztak a cicák.

– Bizony. Éppen úgy működik a dolog, mint a mesékben a három kívánság, csak ez most hét. Szóval, van számotokra hét csavargásom, aztán odébbállok.

– Az jó… vagyis, hát, azt hittük, hogy tovább maradsz… – habogott Kolumbusz.

– Majd legközelebb – ígérte Sanyi. – Most nem maradhatok tovább egy hétnél, mert el kell ruccannom Egyiptomba.

– Azta! Oda nem mehetünk veled? Úgy hallottam, hogy az a macskák országa…

– Most nem lehet. Tudjátok, van ott egy kis tigris, akinek én leszek a születésnapi ajándéka. Egy hétig vele járom majd a világot.

– De utána visszajössz? – kérdezte reménykedve Dió.

– Előbb-utóbb visszajövök. Ne aggódj! – nevetett a suttyanó. – Szóval, van kedvetek velem csavarogni hét napig?

– Holnap elmennénk veled valahová. Ma már túl sötét van, és el is fáradtunk, inkább pihennénk előtte.

– Okos beszéd – helyeselt Sanyi derűsen. – Én is így gondoltam. Megvárlak benneteket idekint. De ha akarjátok, ma este még mesélhetek nektek Kerecsendről, ha már egyszer szóba került…

– Az jó lenne – bólogattak a cicák izgatottan.

Kerecsend

Dió és Kolumbusz kényelmesen elhelyezkedett és kíváncsian várta a mesét.

– Nagyjából ötszáz éve a törökök elfoglalták Magyarország nagy részét – kezdte a történetet Sanyi. – Biztosan hallottatok róla, hogy megostromolták Eger várát is, de a hős várvédők visszaverték a hatalmas török sereget.

– Igen. Dobó István volt a várkapitány – mondta lelkesen Dió. – Erről szól az Egri csillagok. Én már olvastam. Nagyon izgalmas könyv.

– Úgy van – bólintott derűsen a kis tricikli. – Kerecsend pedig Eger szomszédságában van, ezt láthattátok a térképen. Nos, ebben az időszakban a harcok során teljesen elpusztult a falu. Raboltak, fosztogattak a törökök is, a németek is mindenütt, amerre jártak. Így aztán sok gazember szép kis vagyont gyűjtött magának. Például Ali Kenán basi is.

– Mit jelent az, hogy basi? Nem basa? – érdeklődött Kolumbusz.

– A basi katonatiszt a török seregben, valamilyen vezető. Több-kevesebb janicsár parancsnoka. A basa, vagy másként pasa pedig fő katonai vezető, magasabb rangú, mint a basi.

Szóval, ez a bizonyos basi, akiről mesélni kezdtem, temérdek kincset gyűjtött magának, amit az egri vár ostromának idejére éppen a kerecsendi erdőben rejtett el. Rábukkant az erdőben egy hatalmas fára, melynek olyan mély odva volt, hogy a basi összes kincsét gond nélkül elnyelte.