Ali Smith

Tavasz

– részlet –

Fordította: Mesterházi Mónika

A fordítás alapjául szolgáló mű:
Ali Smith: Spring, Hamish Hamilton, 2019

A könyv fordítását a Publishing Scotland támogatta.

The translation of this book was made possible with the help of the Publishing Scotland translation fund.

Copyright © 2019, Ali Smith
All rights reserved
Hungarian translation © Mesterházi Mónika, 2022

Hogy emlékezzem
bátyámra,
Gordon Smithre

és
bátyámnak,
Andrew Smithnek

hogy emlékezzem
barátomra,
Sarah Danielre

és
a legvirágosabbnak!
Sarah Woodnak

Úgy gondolom,
Idegené; jelvénye száraz ág,
Melynek csak a hegyén van zsenge zöld.
Jelszó: In hac spe vivo.

William Shakespeare / Áprily Lajos

Ó, ha a végtelenül-holtaktól tiszta hasonlat
serkenhetne szivünkben, tán mogyoróhéj lengő
szép ürességére utalna vagy tán
arra: sötét földekre tavasszal hullik a zápor.

Rainer Maria Rilke / Szabó Ede

Kezdenünk kell, ez a lényeg.
Trump után kezdenünk kell.

Alain Badiou

Máris a Tavasz jeleit keresem.

Katherine Mansfield

Az év kinyújtózott, mint egy gyerek,
és a szemét dörgölte a fényre.

George Mackay Brown

1

Na most ha valamit nem akarunk akkor Tényeket. Hanem zavarodottságot akarunk. Ismétlést akarunk. Ismétlést akarunk. Azt akarjuk hogy a hatalmon lévők közöljék hogy az igazság nem az igazság. Azt akarjuk hogy a parlament megválasztott tagjai közöljék hogy melegszik már a kés amit valaki mellkasába döfnek és megforgatnak olyasmiket hogy hozzon magával kötelet azt akarjuk hogy a kormány tagjai ordítsák a képviselőházban az ellenzékieknek hogy öld meg magad azt akarjuk hogy befolyásos emberek mondják hogy azt akarják hogy egy másik befolyásos ember legyen felaprítva bezacskózva a hűtőmben azt akarjuk hogy a muszlim nőkből gúnyt űzzenek egy vezércikkben a nevetést akarjuk hogy annak a nevetésnek a hangja ott legyen a hátuk mögött bárhova mennek. Azt akarjuk hogy akiket idegeneknek nevezünk idegeneknek érezzék magukat világossá kell tennünk hogy nem lehetnek jogaik hacsak úgy nem döntünk. Azt akarjuk legyen felháborodás sértés terelés. Arra van szükségünk hogy kimondjuk a gondolkodás kiváltság a tudás kiváltság arra van szükségünk hogy az emberek érezzék hogy magukra vannak hagyva jogfosztottak arra van szükségünk hogy az emberek érezzenek. Pánikra van szükségünk tudatalatti pánikot akarunk tudatos pánikot is akarunk. Érzelemre van szükségünk igazságosságot akarunk haragot akarunk. A sok hazafias cuccra van szükségünk. Az Alkoholista Anyák Régi Jó Botrányát a Mindennapos Aszpirinszedés Veszélyét akarjuk csak több vészhelyzettel Nein Nein Nein egy hashtagre van szükségünk #aláhúzva azt akarjuk hogy Add Meg Amit Követelünk Különben Tüntetünk dühöt akarunk felháborodást akarunk a szavakat a legérzelmesebb formájukban az antiszemita jó a náci szuper a pedo igazán megteszi perverz külföldi illegális zsigeri reakciókat akarunk a „Gyerek Migránsok” Életkorvizsgálatát akarjuk 98% Követeli az Új Migránsok Kitiltását Hadihajókat A Migránsok Megállítására Még Hányat Tudunk Befogadni Reteszeld be az Ajtód Rejtsétek el az Asszonyokat zéró toleranciát akarunk. Arra van szükségünk hogy a hírek elférjenek a telefonon. Arra van szükségünk hogy megkerüljük a mainstream médiát. Arra van szükségünk hogy elnézzünk a riporter mellett és egyenesen a kamerába beszéljünk. Arra van szükségünk hogy nagyon világos határozott félreérthetetlen üzenetet küldjünk. Hírfolyamsokkra van szükségünk. Még több hírfolyamsokkra van szükségünk gyerünk gyorsan még egy hírfolyamsokkot mi lesz már kínzásról akarunk képeket. Arra van szükségünk hogy elérjük őket arra van szükségünk hogy úgy gondolják elérjük őket jusson el a lincselés szó mindenkihez aki nem fehér. Azt akarjuk hogy 24/7-ben nemi erőszakkal való halállal való fenyegetés érje a parlament fekete/női tagjait egyáltalán minden nőt aki nyilvánosan bármit tesz bárkit aki nyilvánosan bármit tesz ami nekünk nem tetszik arra van szükségünk hogy Hogy Merészeli ha nő Hogy Merészeli ha férfi Hogy Merészelik. Sugalmaznunk kell hogy az ellenség köztünk van. A nép ellenségeire van szükségünk azt akarjuk hogy a bíróikat nevezzék a nép ellenségének azt akarjuk hogy az újságíróikat nevezzék a nép ellenségének azt akarjuk hogy akikről úgy döntünk hogy a nép ellenségei azokat nevezzék a nép ellenségének újra meg újra hangosan ki akarjuk mondani ahány tévé- és rádióműsorban csak lehet hogy minket elhallgattatnak. Az összes régi cuccot úgy kell elmondanunk mintha új lenne. Arra van szükségünk hogy a hír az legyen ami szerintünk hír. Arra van szükségünk hogy a szavak azt jelentsék amit szerintünk jelentenek. Tagadnunk kell amit mondunk miközben kimondjuk. Arra van szükségünk hogy ne számítson mit jelentenek a szavak. A régi jó szlogenre van szükségünk Nagy-Britannia vagyis Anglia / Amerika / Olaszország / Franciaország / Németország / Magyarország / Lengyelország / Brazília / [ország neve kitöltendő] az első. A darkwebre a pénzügyi algoritmusokra a közösségi médiára van szükségünk. Azt kell mondanunk hogy a szólásszabadság miatt csináljuk. Internetes botokra van szükségünk klisékre van szükségünk reményt kell ajánlanunk. Azt kell mondanunk ez az új korszak a régi korszak halott az idejük lejárt eljött a mi időnk. Sokat kell mosolyognunk miközben ezt mondjuk és nevetnünk kell a kamerába hahaha bumm az ember halálra röhögi magát halljátok azt a gyári dudát ha véget ér a nap az a gyár halott mi vagyunk az új gyári duda mi vagyunk ami ennek az országnak mindvégig hiányzott mi vagyunk amire szükségetek van mi vagyunk amit hiányoltatok.

Nem hiányzik más csak a szükség.

Nincs szükségünk másra csak hiányra.

Megint itt az idő, igaz? (Vállat von.)

Engem az egész nem érint. Semmi több, mint víz és por. Ti sem vagytok több, mint csontpor és víz. Helyes. Végül is hasznosabb számomra.

Én vagyok a gyerek, akit levelekbe temettek. A levelek elrothadnak: itt vagyok.

Vagy képzeljetek el egy krókuszt a hóban. Látjátok az olvadás gyűrűjét a krókusz körül? Az a földbe nyitott ajtó. Én vagyok a zöld a rügyben, a magban a hasadás pillanata, a szirom kibomlása, a fák ágvégein a pamacs, ahol a zöld olyan, mintha lángolna.

A növények, ahogy kidugják a fejüket a szeméten és a műanyagon át, ki korábban, ki később, jönnek, csak azért is. A növények moccannak alattatok, csak azért is, az embertelen gyárakban dolgozók alatt, azok alatt, akik épp vásárolnak, akik az íróasztalnál ülnek a képernyőjük fényében, vagy akik a hírfolyamukat görgetik a rendelő várótermében, a kiabáló tüntetők alatt, bárhol, bármelyik városban vagy országban, a fény moccan, a virágok bólogatnak a hullahalom mellett, és a hely mellett is, ahol éltek, és ahol hülyére vagy boldogra vagy szomorúra isszátok magatokat, és ahol az isteneitekhez imádkoztok és a nagy szupermarketekhez, azok mellett is, akik az autópályán elhajtanak a korlátok és a bozótos mellett, mintha mi sem történne. Pedig épp minden. A virágfejek mindenfelé kinyílnak az illegális szemétlerakón. A fény moccan a határaitok fölött, azok körül, akiknek útlevelük van, akiknek pénzük van, akiknek semmijük sincs, a kunyhók és a kanálisok és a katedrálisok fölött, a reptereitek fölött, a temetőitek fölött, bármit ástok is el, bármit ástok is ki, hogy a történelmeteknek nevezzétek, vagy bármiért fúrtok is le, hogy pénzzé tegyétek, a fény moccan, csak azért is.

Az igazság egyfajta csak azért is.

A tél nekem egy semmi.

Gondoljátok, hogy nem tudok a hatalomról? Azt hiszitek, zölden születtem?

Igen.

Zavarjátok össze a klímámat, és én kicseszek az életetekkel. Az életetek nekem egy semmi. Pitypangokat rángatok ki a földből decemberben. Eltorlaszolom az ajtótokat hóval áprilisban, és ledöntöm azt a fát, hogy kettérepeszti a háztetőtöket. A házatokban a folyóból terítek szőnyeget.

De én leszek az oka, hogy bennetek is újraéled a nedv. Belövöm a fényt a vénáitokba.

Most meg mi van az utcáitok burkolata alatt?

Mi van a házaitok alapja alatt?

Mitől vetemednek meg az ajtóitok?

Mitől kap a világotok friss színt?

Mi a kulcsa a madarak dalának? Mi formálja a csőrt a tojásban?

Mi küldi a legvékonyabb zöld hajtásokat abba a sziklába, hogy repedezni kezdjen?

2

Na most ne értsetek minket félre.

A legjobbat akarjuk nektek. Azt akarjuk, hogy a világ jobban össze legyen kapcsolva. Azt akarjuk, hogy érezzétek, tiétek a világ. Azt akarjuk, hogy rajtunk keresztül lássátok. Azt akarjuk, hogy önmagatok legyetek. Azt akarjuk, hogy egy kicsit kevésbé érezzétek magatokat egyedül. Azt akarjuk, hogy megtaláljátok azokat, akik pont olyanok, mint ti.

Azt akarjuk, hogy tudjátok, mi vagyunk a tudás legjobb forrása számotokra a világon. Mindent tudni akarunk rólatok. Mindent tudni akarunk a helyekről, ahova jártok. Tudni akarjuk, hol vagytok most. Azt akarjuk, hogy posztoljatok képeket arról, amit épp néztek, hogy mindig emlékezzetek erre a különleges pillanatra. Azt akarjuk, hogy nézzétek meg, mit posztoltatok pontosan tíz éve. Boldog évfordulót! Rendszeresen emlékeztetni akarunk titeket a különleges pillanatokra a múltatokból. Meg akarjuk mutatni nektek, mit posztoltatok pontosan tíz éve. Azt akarjuk, hogy dokumentáljátok az életeteket, mert az életetek nagyon sokat jelent. Azt akarjuk, hogy tudjátok, jelentetek valamit a világban. Azt akarjuk, hogy tudjátok, milyen sokat jelentetek nekünk. Azt akarjuk, hogy tudjátok, minket nagyon érdekel, hogy mi számít nektek. Azt akarjuk, hogy tudjátok, nekünk is számít.

Meg akarjuk számolni minden lépéseteket. Segíteni akarunk, hogy fittek és erősek legyetek. Tudni akarjuk, mitől dobog gyorsabban a szívetek. Azt akarjuk, hogy küldjetek nekünk DNS-mintát és egy nagyobb összeget, hogy segíthessünk kideríteni, kik is vagytok, ki a családotok, és ki volt, és honnan jöttök a történelemben, és ezt csak ezekből a teljesen törvényes okokból akarjuk, hogy hasznos segítséget nyújtsunk nektek.

Azt akarjuk, hogy mindazok lehessetek, amik lehettek: legyetek barátok, kapcsolatban, egyedül és bonyolultan. Tudni akarjuk, mit vásároltok. Tudni akarjuk, milyen zenét hallgattok a fülhallgatótokkal. Tudni akarjuk, mi van rajtatok. Hozzátok akarjuk igazítani a reklámjainkat. Azt akarjuk, hogy megfeleljen nektek. Azt akarjuk, hogy többet tudjatok meg magatokról. Azt akarjuk, hogy töltsétek ki a vicces pszichológiai személyiségtesztünket, hogy megtudjátok, valójában milyen emberek vagytok, és kire fogtok szavazni a választáson. Pontosan be akarunk skatulyázni titeket, ami hasznos lehet mások vicces projektjeihez, akárcsak a mieinkhez.

Ott akarunk veletek lenni a nappalitokban. Segíteni akarunk megoldani a mindennapok apró gondjait, például hol egyetek, hol szálljatok meg a nyaraláson, hol adnak egy jó filmet és mikor, hol érzi magát nagyon jól egy csomó ember a közeletekben. Segíteni akarunk a bonyolult feladatban, amikor online rendeltek mindenfélét: macskatápot, kerti szerszámokat, a gyerekeknek ezt-azt. Általános ismeretekkel akarunk segíteni a gyerekeiteknek. Azt akarjuk, hogy úgy gondoljatok ránk, mint családtagra. Minket minden érdekel, amit mondtok. Hallani akarjuk, mit mondtok, akárhányszor a képernyőre néztek. Látni akarunk titeket a képernyőn keresztül, miközben ti valami teljesen mást néztek, és nem minket. Tudni akarjuk, mit mondtok egymásnak a ház minden szobájában. Tudni akarjuk, mi az időbeosztásotok, mivel töltitek az időt online és offline, és hogyan költitek el a pénzeteket.

Azt akarjuk, hogy a telefon, amit eladunk nektek, lassabban és kevésbé jól működjön, mint az előző modellek, hogy hamarabb akarjatok újabb modellt vásárolni.

Fel akarunk bérelni embereket, hogy megtámadjanak bárkit, aki befolyásos, és mindenfélét mond rólunk, ami nekünk nem tetszik, függetlenül attól, igaz-e vagy sem. Azt akarjuk, hogy a feketék és a latinók, akik nekünk dolgoznak, érezzék magukat kicsit kevésbé fontosnak és védettnek és esélyesnek az előléptetésre, mint a fehérek, bár azt akarjuk, hogy beleadják a magukét, amikor az etnikai hovatartozási adatokra kerül sor.

Ki akarunk állni a szólásszabadságért, különösen a befolyásos gazdag fehérek számára. Azt akarjuk, hogy milliók olvassanak trollok által írt posztokat. Segíteni akarunk a kormánypropagandában, és azoknak, akik el akarják torzítani a választásokat, és segíteni akarunk nem megakadályozni azokat, akik etnikai tisztogatásokat szerveznek és támogatnak, mindezt hasznos melléktermékeként annak, hogy 0–24-ben ott vagyunk nektek.

Azt akarjuk, hogy tudjátok, milyen sokat számít nekünk az arcotok. Azt akarjuk, hogy az arcotokat és mindenkinek az arcát minden képeteken, és minden barátotok arcát, és mindenki arcát az ő képeiken is online felcímkézzétek az oldalainkon, a vicces kis adatbankunk és kutatásunk számára.

Azt akarjuk, hogy tudjátok, velünk biztonságban vagytok. Azt akarjuk, hogy tudjátok, tiszteletben tartjuk és óvjuk a magánszférátokat. Azt akarjuk, hogy tudjátok, a magánszféra emberi jog és polgári szabadságjog, különösen, ha megengedhetitek magatoknak. Biztosítani akarunk titeket afelől, hogy nálatok van az ellenőrzés. Azt akarjuk, hogy tudjátok, milyen jól ellenőrizhetitek, hogy ki láthatja az információitokat. Azt akarjuk, hogy tudjátok, teljes hozzáférésetek van az információtokhoz – nektek, és bárki másnak is, aki listákat gyárt.

El akarjuk mesélni az életeteket. Az önmagatokról szóló könyvetek akarunk lenni. Mi akarunk lenni az egyedüli kapcsolat, ami számít. Azt akarjuk, hogy kellemetlenségetek legyen belőle, ha nem minket használtok. Azt akarjuk, hogy minket nézzetek, és amint abbahagytátok, újra minket akarjatok nézni. Azt akarjuk, hogy ne hozzatok minket kapcsolatba a tömeges lincseléssel, a boszorkányüldözéssel és a tisztogatással, hacsak nem a ti lincselő tömegetek, boszorkányüldözésetek vagy tisztogatásotok.

A múltatokat és a jeleneteket akarjuk, mert a jövőtöket is akarjuk.

Mindannyiótokat akarjuk.

Amikor csak akarod. Tessék, vedd el. Vedd el az arcom.

Nem vagyok meglepve, hogy az arcomat akarod. A jelen arca.

Úgy értem az arcomat, hogy egy arcot ezen az A4-es fénymásolaton, a bizonyítékát, hogy létezem. Enélkül hivatalosan nem létezem. Bár testileg itt vagyok, e nélkül a papír nélkül nem. Ha elvesztettem, bárhol vagyok, nem vagyok sehol. Kezd már kicsit megkopni – nem csoda, csak egy A4-es lap –, és mivel pont ott van összehajtva, ahova az arc másolva van, a fénymásoló tintájának egy része, amiből az arcom van, lepergett az összehajtás vonalánál.

De itt vagyok. Létezem, mivel ez a papírlap az arcommal bizonyítja, hogy nem tanulhatok, nem dolgozhatok, nem élhetek itt engedély nélkül, se pénzt nem kereshetek.

A nemkívánatos voltom téged annál kívánatosabbá tesz.

Semmi gond. Örülök, hogy segíthetek.

És azt is észreveheted, hogy ez az arc hasonlít a plakátokon levő rajzokhoz, amik figyelmeztetnek, hogy jelents bármit, amit gyanúsnak gondolsz.

Szólj a rendőrségnek, ha látsz valakit, aki úgy néz ki, mint én, mert az arcom sürgető kérdés a nemzeted számára.

Ugyan. Nem gond. Örülök, hogy a szolgálatodra lehetek.

És ez az arc az, akárcsak azok az arcok ott a kampányfurgon oldalán, ami előtt az öltönyös fehér bőrű ember pózolt, egy sor, egy nagy sor ember, azaz nemember képe egy határon, ami egyszer s mindenkorra bizonyította, hogy azon a plakáton mindenki arctalan senki, miközben az ő arca valakinek az arca. Az övé volt az egyetlen arc, ami számít.

Az én arcom töréspont.

Szóra sem érdemes. Szívesen máskor is.

Ez az az arc, amit a drámákban, filmekben látsz, vagy elképzelsz a regényekben, amik olyan emberekről szólnak, aki nem te vagy, a könyvekben, amiket olvasol, mert szereted az irodalmat, vagy mert el akarsz ütni egy kis időt, azokban a könyvekben, amik olyan történeteket mondanak el, amik engedik, hogy érezd, hogy éreztél, tényleg meghatódtál, sőt megértettél valami jelentőset a történelemről, a politikáról, a korról, amiben élsz.

Semmiség. Öröm volt. Az arcom csak rólad szól.

A sárba tiport arcom.

A tengerben felpüffedt arcom.

Az én arcom annyit jelent, hogy nem a te arcod.

Természetesen. Szívesen.

3

És most 140 másodperc elsővonalbeli realizmus:

KUSS egyszerűen fOgd Be valaki be tudná ragasztani a picsa száját megérdemli hogy köynörtelenül bántalmazzák mekkora egy Picsa menj halj meg akaszd fel magad büdös Picsa mi itt mind rajtad röhögünk Egy szarvihar vagy senki nem tudna basznám-elvenném-ölnémet játszani veled ez csak Ölném egy Tampon vagy gyűletes vagy megérdelmed hogy megerőszakoljanak hagyanak meghalni a Lányod megérdemli hogy megerőszakolják és leszúrják egy Konyha kÉssel olyan vagy mind egy megakadt lemez vérző szív liberális geci MI tudjuk hol Laksz tujduk hova jár a gyereked iskolába fogd Be ha nem fogod be A pofádat majd mi befogjuk neked le leszel fogva Miafaszt gondolsz mit csinálsz te hozod ezeket a Támadásokat magadra kibaszott undorító kurva kurva egnem unodítasz kell is hogy megbasszanak segbe kéne téged baszni, a segbe leszel baszva aztán a bagólesődön baszva aztán meghalsz öld meg magad akaszt fel mag ad kövér Segg büdös picsa egy masszív Műfasszal kell téged át szúrni tipikus muszlim fekete köCsög vagy egyszerűen megbocsájhatatlan tűrhetetlen a hozzád Hasonlók miat pusztul el a Nyugati Világ egy lószar vagy jimmy savile kellett volna megbasszon a Kórházban azért vagy rokkant mert Isten Gyűlöl leközeleb kint vagy sötét este elkapunk bazmeg és a gyerekeidet is legyél beszarva migráns geci fenyegető levelek kell hogy lerendezzenek gyűlöletet érdemelsz te Herearc segfej arc te pedo vagy bmeg ki nem álhatlak egy kibaszott Vicc vagy kényszeríteni kéne hogy etess meg szálásolj egy csomó erőszakot idegen megszálót meglátnád hogy tetszik kövér retardált szuka ribanc picsa ÁRULÓ ÁRÚLÓ hipokrita a gyerekeid Meghalnak az Élet tévedése vagy mindenki látja te gagyi szar igyál padlófényezőt igyál fertőlenítőszert te mocskos lmbt bevndorló szopd le a FASZOMAT disznó ocsmány pusztuj

Az évnek az a szakasza volt, amikor minden halott. Úgy értem, olyan módon halott, hogy valószínűleg soha semmi nem fog már élni.

Az ég egy súlyos, zárt ajtó volt. A felhő tompa fém. A fák csupaszak és töröttek. A talaj fukar. A fű halott. A madarak hiányoztak. A mezők a föld fagyott kátyúi, és a halottság tovább folytatódott a felszín alatt is, kilométereken át.

Az emberek mindenütt féltek. Az élelmiszerkészlet fogytán volt. A pajták szinte üresek.

Hagyományosan az volt az évnek az a szaka, amikor a bölcsek, a vének, az ifjak, a hajadonok, a nagyon öreg emberek meg azok, akik maszkba és medvebőrbe öltözve a sírból feltámadt ősapáknak adják ki magukat, mind úgy döntöttek, hogy egyetlen módon lehet az életet visszacsalni a világra, ha kiválasztanak a hajadonok közül egy fiatal nőt, és úgy áldozzák fel az isteneknek ajándékul, hogy halálra kell táncolnia magát.

Az istenek a hagyomány szerint szeretik a halált. Szeretik a tiszta halált. Úgyhogy minél tisztább a hajadon, annál jobb. És általában nagyon jó táncos volt, akit kiválasztottak, kifejezetten arra választották ki, hogy kimondottan látványos láblendítő áldozat legyen.

Eljött a nap. Az egész falu összegyűlt. A bölcs fényes ezüstre festette magát a reménytől. Mindenki megjelent, hogy végignézze, még a 300 éves öregasszony is ott botorkált a botjával a száraz barázdák közt. Mindenki a levegőbe emelte az öklét, kicsit táncolt is, hogy beinduljanak a dolgok.

Aztán kezdetét vette a hajadonok tánca.

Delejező volt. Óraműpontossággal ment minden. Az összes hajadont egyetlen koreografált gépezetté alakította, aminek ők csak az elemei voltak. Forgott és zökkent, zökkent és forgott.

Végül megnyílt a kör, és megmutatta a kiválasztott lányt, egy fiatal és okos lányt, aki előtt ott állt az egész élete. A tánc ugyanakkor nyílt meg előtte, amikor bezárult körülötte.

Most annak kellett következnie, hogy a földre zuhan. Aztán négykézláb mászik a földön, mint egy állat, végül vad táncba kezd, amíg halálra nem csapkodja magát.

Aztán mindenki ünnepelne, mert minden újra nőni kezdene.

De a következő történt.

A lány a dolgok közepén összekulcsolta a karját.

Megrázta a fejét. Állt és toppantott.

Nem vagyok jelkép, mondta.

A tánc abbamaradt.

A zene abbamaradt.

A falu lakói hangosan kapkodták a levegőt.

A lány hangosabban is elmondta.

Nem vagyok a jelképetek. Menjetek, és veszítsétek el magatokat, vagy találjátok meg magatokat egy másik történetben. Bármit kerestek, nem fogjátok azzal megtalálni, hogy engem vagy bárki mást arra kényszerítetek, hogy táncoljunk nektek.

A falubeliek ott álltak a világ színpadán, és nem tudták, mit tegyenek. Volt, aki döbbentnek látszott. Volt, aki inkább unatkozott. Némelyik hajadon pánikba esett, mert ha nem ez a lány lesz, akkor közülük kell valakinek halálra táncolnia magát.

Szükségtelen, mondta a lány. Ugyan már. Mindannyian kitalálhatunk egy jobb módszert is erre.

Némelyik falubeli dühös lett, mások a díszleteket nézték, gyanakodva. Egy-kettőnek tetszett. Egy ősapa levette a medveálarcot, és letörölte a homlokáról a verejtéket: nehéz az ilyen jelmezt hosszabb ideig viselni.

Vannak sokkal kevésbé véres módjai, hogy a tavaszban reménykedjünk, mondta a lány. Jobb módjai, hogy gyümölcsözően együttműködjünk az éghajlattal és az évszakokkal, mint hogy embereket áldozunk nekik. Különben is, csak azért csináljátok, mert némelyikőtök az erőszakra indul be. Egy-két ember mindig arra szokott, arra fog. Ti, többiek meg aggódtok, hogy ha nem azt csináljátok, amit mindenki más, akkor azok, akik erre indulnak be, legközelebb titeket választanak áldozatul.

A közönség egy része, a falubelieken túl, a színház padsoraiban szintén elég dühös lett. Azért jöttek, hogy megnézzenek egy klasszikust. Nem azt kapták, amiért fizettek. A kritikusok a fejüket rázták. A kritikusok dühösen írtak a képernyőikre a kis iPad-tollaikkal. Dühösen pötyögtek az iPhone-jaikon.

Az emberek szeretik a jó kis lázongást.

Az istenek viszont nevettek.

Az egyikük bólintott a többinek, lenyúlt fentről, felkapta a lányt a láthatatlan, istenméretű kezeivel, és önmagává formálta. Az isten ezt egy szempillantás alatt csinálta, olyan gyorsan, hogy sem a falu, sem a közönség nem vette észre. De az istenek páncélt adtak annak a lánynak, odaforradt a teste köré. A lány érezte, hogy szétárad benne a valódi erő, mint egy isteni lehelet.

A valódi erő olyasmit jelentett, hogy megérzel valami élőt magadban, ami nagyobb, mint a saját lélegzeted.

Aztán előrelépett a 300 éves öregasszony.

Majd ő tudja, hogy kell ezt elintézni.

Mesélj egy keveset magadról, drágám, mondta az ősöreg hangján.

De a lány csak nevetett.

Ahogy magad is jól tudod, idős hölgy, az lenne az első lépés, hogy teljesen eltűnjek, válaszolta. Mert amint halljátok, hogy bármit is mondok magamról, már nem önmagamat jelentem. Akkor már titeket jelentelek. A tömeg pusmogni kezdett.

Anyám azt mondta, azt akarják majd, hogy mondd el nekik a történetedet, mondta a lány. Anyám azt mondta, ne mondd el. Nem vagy senki más története.

A 300 éves öregasszony óriási erőfeszítést tett, hogy egy kicsit jobban felegyenesedjen. Megremegett az egyik orrcimpája, mintha valami kellemetlent szimatolna.

Mi van, ha mindenképp feláldozunk? kérdezte. Függetlenül attól, mennyire van vagy nincs kedved hozzá?

A lány könnyedén nevetett.

Megpróbálhatjátok, mondta. Megölni mindenképp. Nem vitás, hogy meg fogjátok. De ugyanolyan jól tudod, mint én, bár én ilyen fiatal vagyok, te meg olyan öreg, hogy öregebb és bölcsebb vagyok most, mint amilyen te valaha voltál.

A színpadon mindenki kapkodta a levegőt, és a színpadon túl is mindenki, és az a sok millió néző is a neten.

A lány egyre hangosabban nevetett.

Gyerünk, mondta a lány. Tegyétek meg a legrosszabbat. Nézzétek meg, javít-e a dolgokon.

Köszönetnyilvánítás

Elsősorban azoknak a menekülteknek és fogvatartottaknak vagyok hálás, akik beszéltek velem, vagy megírták nekem, milyen határozatlan idejű fogvatartottnak lenni az Egyesült Királyság valamelyik Idegenrendészeti Központjában, és különösen egy anonim barátnak, aki mesélt nekem az ország IRK-jainak mindennapjairól.

Köszönöm, Simon,

köszönöm, Anna,

köszönöm, Hermione, Ellie, Lesley B, Lesley L, Sarah C

és mindenki másnak is a Hamish Hamiltonnál és a Penguinnél.

Köszönöm, Andrew,

köszönöm, Tracy,

és mindenki másnak is a Wylie-nál.

Hatalmas köszönet Tacita Deannek.

Köszönöm, Julie Fowlis és Raghnaid Sandilands.

Köszönöm, Rachel Foss, Gerri Kimber,

Andrea Newbery, Howard Nelson.

Külön köszönet Kate Thosonnak és Lucy Harrisnek.

Köszönöm, Mary.

Köszönöm, Xandra.

Köszönöm, Sarah.

Tartalom

1

2

3

Magvető
Könyvkiadó és kereskedelmi Kft.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Rostás Eni
Kézirat-előkészítő Kalocsai Judit
Korrektor Schmal Alexandra
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2022
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 14 3496 5

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL Open Font Licence
Roboto Mono – Apache License, Version 2.0.