Egy növény emlékezete – részlet
Author: Borbély Szilárd
Date: 2026
Description: Borbély Szilárd életműsorozatának új darabja az esszéket gyűjti egybe: az 1992-ben megjelent pályakezdő Történet fejezeteit, a személyes tragédiáról szóló Egy gyilkosság mellékszálai szövegeit, a Hungarikum-e a líra? irodalmi tárgyú írásait, valamint négy ciklusba rendezve olvashatók kötetben mindeddig nem közölt esszéi is. A műfaji határátlépésekhez vonzódó Borbély Szilárd változatos tematikus érdeklődése a kultúrtörténettől az irodalmon át a képzőművészetig ível, írásaiban azonban közös az a koncentrált és mélyreható figyelem, amellyel tárgyait vizsgálja – az elfogulatlanul gondolkodó ember
Publisher: Jelenkor Kiadó
Rights: © Minden jog fenntartva

– RéSZLeT –

Jelenkor

© Borbély Szilárd jogörököse, 2026
© Jelenkor Kiadó, Budapest, 2026
Minden jog fenntartva
HUNGART © 2026

A borítón Rozsda Endre Égi és földi szerelem
című festménye látható.

Sajtó alá rendezte és az utószót írta:
Krupp József

TöRTéNet

(1992)

Ez a könyv nem vezet sehova, oda,
ahova semmi sem vezet.

A képben égő gyertya

Gergely Áronnak

A képben feltáruló mélység a mélység feltárulásából képződik. A feltáruló mélység elmozdulásai viszonylatokká válnak a képben. A képelemek egymás közti kapcsolódása a kép szerkezetének kibomlása a nézőpontok sokasága által. A képen kívüli nézőpont a képelemek távolságát határozza meg a viszonylatok közbeiktatásával a mélységhez képest. A viszonylatok láthatóvá válása az átfedésbe került nézőpontok által lehetséges. A mindenütt felbukkanó nézőpont a képet látvánnyá alakító mélység határvidékét jelöli ki. A mélység előtt szétfoszló kép a látvány ereje által képes a lebegésre. A kép által körvonalazódó látvány hívja elő a nézőt a belső látást környező sötétségből. A szavak között lévő nézőpontok a kép mögötti mélységet összetévesztik a látvány árnyékával. A kép mélységének elvesztésével elvész a látvány nézőpont-alakító ereje. A kép és a látvány szétválásával a szavak a világ folyamatos újraalakítása helyett megkettőzik azt. A képet a látvány hívja elő a mélységből. A viszonylatokat nélkülöző mélység a sötétségbe borult képek áthatolhatatlan egymásutánja. A kép sötétségében a viszonylatokat elfedi a mélység feketéje. A mélység feketéje a sötétség végtelenéből árad. A végtelen mélység szavakkal megközelíthetetlen feketéje átláthatatlanul sötét. Láthatóvá a nézőben a látvány ereje által válik. A látvány a szavakban lobban fel. A nézőnek a képhez viszonyítva elfoglalt nézőpontján keresztül a képre vetülő látvány árnyékot hív elő. Ez az árnyék a viszonylatok láthatóvá válását segíti. A képelemek egymás közti elcsúszása az árnyék nagyságán mérhető, a képen belüli távolságok az árnyék mélységén. A látvány által láthatóvá lett kép és a kép által megfogalmazódó látvány egymáshoz képest elfoglalt helyét az árnyék érzékelteti. A nézőben a nézőponttól függetlenül létező látvány és a nézőpont által meghatározott kép között keletkező árnyék szavakká sűrűsödik. A végtelen mélység sötétségével ellentétben a látványból áradó árnyék a kép feketéjét hívja elő.

A látvány és a kép között felnyíló résbe szavak nyomulnak. Az árnyék felszámolása a viszonylatok pontos körülhatárolására irányuló mondatokban lehetséges. Az árnyék a végtelen mélység sötétségének ellentéteként mindenütt jelen van. A fellobbanó fényforrás képek zuhatagát indítja el maga körül. A fényforrásból származó világosság körül a képelemek viszonylatait a képből kinyúló árnyékok rendezik el. A világosság a fellobbanó fényforrások közelében megjelenő tünékeny pillanat. A legtisztább fényforrás is árnyékkal kevert. Általa jelenik meg a mélység sötétségének ellentéteként az árnyék. A látványról a képre vetülő árnyékkal egy időben láthatóvá válik a képben a világosság ellentéteként a fényárnyék. A fényforrás közelében a látvány árnyékától elszakadó kép a fényárnyék által látható. A mélység előtt a fénylés által láthatóvá váló kép a nézés és a látás határvidékén jön létre.

Az árnyékba borult mélység előtt magányosan égő gyertya a látvány által nyitja fel a képet a fénylésre. A gyertya a fényárnyék által képes a lobogásra. A végtelen mélység előtt felgyűlő gyertya láthatóvá tesz valamit az árnyék által a sötétségből. A gyertyát fellobbantó látványból a képre vetülő árnyék a fényforrás körül árnyékok sokaságát indítja el. Az égő gyertya által fellobbantott fényárnyék képek sokaságában gyújtja meg ugyanazt a gyertyát. A nézőpontok sokaságából a fénylés alakítja ki a látványt hordozó nézőt. Az árnyéka középpontjában égő gyertyát a látvány szavakban rejlő világossága emeli fel a sötétbe hulló mélység elől. A fénylés nem lévén képes a folyamatosságra, a végtelen mélységbe zuhan. A gyertya csonkig ég. A fénylésből a ragyogásba törő fényforrás a sötét mélységbe vész. A sötét mélység előtt égő gyertya a látvány világossága által teszi láthatóvá a kép feketéjét. Az égő gyertya árnyéka a képben feloldott látvány. A kép a nézőpontok sokaságából kirajzolódó nézőt látvánnyá alakítja. Az égő gyertya fehér, és fekete a fényárnyék. A fényárnyékból a benne bolygó fehéret egyetlen pontba sűrítve szűri ki a gyertya, és a látvány árnyékának körvonala mentén sugározza szét a képben.

A fény képévé tompult látvány a fényárnyék által képződik. Az árnyékok feketéje és a gyertya fehére a fényárnyék részeként a látvány szavakkal történő meghatározását segíti. A látvány világossága által a fényárnyékban láthatóvá váló kép a történések egymásutánjának a helye. A fény pillanatnyi képe a látvány végtelenével ellentétbe kerül. A szavak a képelemekből kibomló viszonylatokként az egymásutániság történetét hordozzák magukban. A látványnak a képre vetülő árnyéka a fényárnyék által a gyertya lobogásának egymásutániságában láthatóvá teszi az elfogyó gyertya történetét. A fény képe az egymást követő szavak segítségével az idő felismerése a történetben. A szavakká vált képelemek viszonylatai a fényárnyékban megjelenő idő érzékelését teszik lehetővé. Az idő a látvány és a mélység találkozásának egymásutánisága a fényárnyékban. A fény képe a látvány világosságának és a mélység sötétségének átfedéséből keletkező árnyékok viszonylataiból bomlik ki. A látvány árnyékában láthatóvá válnak a képelemekké vált viszonylatok árnyékaként a szavak. A fényárnyék az egymást követő árnyékok sokasága.

A fény képe a fényárnyék árnyéka. Az árnyék a fényárnyék által telítődik az egymásutániságból kibomló idővel. Az időből kibontakozó történet a mondatba az árnyék közvetítésével kerül. A látványról a szavakba vetülő árnyék a mondatok mélységét eredményezi. A kép története a látvány mozdulatlanságában és a szavak egymásutániságában helyezkedik el. A fényárnyékot láthatóvá tevő kép a sötét mélység árnyéka. A kép mozdulata a mélység végtelenére irányul. A képben megtörténő nem a kép története. A képben idő helyett a mélység végtelene van. A látvány és a kép árnyékot vetve fedik egymást. Ez az árnyék a fénykép létrejöttének feltétele. A fénykép a fényárnyék képe. A képben tátongó mélység feltárása a fénykép pillanata. A ragyogásba törő fényforrás és a mélységbe irányuló fényárnyék ellentétes mozgása közben rögzül a kép. A szavaknak nincs történetük, csak mérhető idejük. A kép szavakkal létrehozható hasonmásában az idő látszata lehetséges. A fénykép újabb megkettőzése a képnek. A fénykép a képben feltáruló látvány lefedése az árnyék remélt rögzítése által. A kép itt önmaga történetével azonos. A fénykép végtelen fénylésében az egymásutániságot nélkülöző folyamatossággal mindig ugyanaz történik. A végtelen mélységet nyitja fel és lefedi a látvány ragyogását. Az árnyéknak a fényárnyék által való megszüntetése a látvány és a kép egyesítését eredményezi. Az árnyék ezáltal a mondattá lett fényképben van jelen. Az árnyék a fényárnyék fényképe.

Az egymásra vetülő képek a szavak mélységét eredményezik. A képek egymásutánja az árnyék negatív képpé alakuló mélységét hozza létre. A papír fehérében megjelenő betűk feketéje a szavak mérhető ideje. A szavak egymásra vetülő árnyéka pontosan lefedi a képet. Ekkor ragyog fel a fényárnyék. A szavak fehére és feketéje a fényárnyék része. A szavak között bolygó fehéret egyetlen pontba sűrítve lobbantja fel a mondat. A szótlan világosság és a szavak sötétségéből kialakuló fényárnyék a történet végtelenében tűnik el. A szavak között világító fehér a fényről hallgat. A látvány a fényről szól, az értelmi látás útján megmutatkozó időtlen ragyogásról. A fényforrások a fény árnyékai. A fény közelében nincsen árnyék, minden tiszta és makulátlanul áttetsző. Egyedül a látvány világossága lehet a fény hasonlata. A néző látásán keresztül minden fényforrást ez táplál. A fényforrásból szétsugárzódó árnyék a sötétséget alakítja láthatóvá. A szavakat környező hallgatás folyamatossága által lesz a kép látható. A fénykép a kép tökéletes lefedése a fényárnyék által. A fénykép örökre a szavakról hallgat. A hallgatás a kép és mondat, a látvány és a fényárnyék kettőssége helyett azonosságot jelent. A mondatban feltáruló fény a fény feltárulását mondja.

(1989–1990)

EgY gYILkOSSág
MeLLéKSZáLaI

(2008)

Az Atyától elhagyatva, az emberektől elzárva, a kép Krisztust elhagyatottságának tetőpontján mutatja; hacsak Holbein (aki, bár meglehetősen fanyar szellemű volt, de úgy tűnik, soha nem lépte át az ateizmus küszöbét) nem szándékozott mindnyájunkat – embereket, nézőket, idegeneket – közvetlenül bevonni Krisztus életének e döntő jelentőségű pillanatába. A halált illetően, egyéb képi és teológiai tanok hiányában, kénytelenek vagyunk képzelőerőnkre hagyatkozni, hogy beleszédülhessünk az elmúlás szakadékának borzalmába, az ismeretlen túlvilág álmába. Vajon Holbein teljesen magunkra hagy bennünket, ahogy azt Krisztus is képzelte egy pillanatra, vagy épp arra hív, hogy megelevenítsük a krisztusi sírt, hogy osztozzunk a festett halálban, és így azt saját életünk részévé tegyük? Ha az élő test, szemben a merev holttesttel, táncoló test, akkor a halállal való együttélés, a halál megelevenítése, a halállal való azonosulás vajon nem jelenti‑e, Holbein egy másik közismert elképzelése nyomán, hogy életünk maga is „haláltánc” lenne?

(Julia Kristeva: Holbein Halott Krisztusa)

Töredékek a gyilkosságról

Az Evangéliumok a gyilkosságot istenjellé avatják. A szégyen és a botrány, amelyet a kereszt jelöl, az isteni megmutatkozásának helyévé transzformálódik. A Messiás-mítosz helyébe, a jövőben létező szabadító testet öltése és e test lerombolása után a jövőt testében és teste által magához ragadó Krisztus-alak került. A test jele maga is transzformálódik azáltal, hogy istenjellé válik. Nem másolat többé, az istenkép hasonlatosságára készült képmás, hanem – a jelentés kiterjesztése által – maga az istenjel. Ettől kezdve a gyilkosság, az istenjelként szemlélt test lerombolása nem puszta civilizációs tabu, hanem a kereszténység megalapítását létrehívó istenjel jelöltje elleni agresszió. Azóta minden testben Krisztust ölik meg, és ugyanakkor minden test Krisztusba veti reménységét. Aki gyilkol, az a test által, amelyet elpusztít, Krisztust is megöli.

❦

Angelus Silesius kötete (Heilige Seelenlust oder Geistliche Hirtenlieder der in ihren Jesum verliebten Psyche) a pásztorköltészetet hátborzongató módon kapcsolja össze azzal a botránnyal, amelyet Jézus meggyilkolása jelent. Psyche Jézus után vágyakozik. Psyche tudja, hogy Jézus csupán corpus, sebekkel borított, véres, megtört test. A borzalom mégis vágyat kelt benne, mert a borzalomban a megváltásra vágyik. Silesius Psychéje, akárcsak a mintául szolgáló Énekek éneke hősnője, az idill tájait járja, eltűnt szerelmesét kutatja: a testet. A test azonban lélek nélkül puszta hulla. Silesius Psychéje ezt a hullát (ha tetszik, Jézust mint hullát) akarja életre kelteni, hogy megváltsa a haláltól. Angelus Silesius ebben a gyűjteményben található sok verse, a későbbi kiadásban tovább bővített mű nagyon szemérmesen árulkodik a kudarcról. Arról, hogy nem megy, nem sikerül Psychének életre kelteni, megváltani Jézust. Az ismétlés, az evidenciák elősorolása sem segít. Hiába, a költői nyelv a tautológia nyelve.

❦

Pilinszky János versei is az ismétlés tautológiáját bontják ki. Újra és újra. Nincs szabadulás. A gyilkosság nem záródik le, nem ér véget. A borzalom mozdulatlanná válik, fejtegeti esszéiben. A mozdulatlanság pedig az ismétlés soha véget nem érő kényszere. A mozdulatlanság ugyanannak a mozdulatnak a végtelen ismétlése. A gyilkosságban Pilinszky mindig egyben, egyszerre látja Krisztus és a táborok lakóinak legyilkolását. Krisztus mozdulatlan halála nélkül nincs kultusz, nincs kultúra. Ez a tautológia szervezi a jelek rendszerét. A költői nyelv ennek a tautológiája. Mert a keresztény kultúrában a költői nyelv a test lerombolását a nyelv gyengeségeként fogja föl.

❦

Az a Jézus, aki iránt Silesius Psychéjében a lelki vágyak feltámadnak, nem a bibliai Jézus, aki a bibliai tájakon jár. Akit szemünk elé állít a négy evangélium, hanem a corpus: a dicsőséges feltámadás után időtlenné vált alak, aki a stigmák jeleit viseli a testen. A stigmák azok az istenjelek, amelyeket emberek okoztak. Emberek írtak bele az istenit jelölő testbe. Nevüket nem őrizte meg a hagyomány. Pribékek voltak, katonák, „hatalom alatt” lévő emberek, ahogy az Evangéliumban a kafarnaumi százados nevezi magát. Az emberi hatalom, a jogi értelemben vett Szuverén ír bele az isteni jelölésére hivatott testbe. A keresztény ikonográfia pedig – leszámítva az első néhány évszázad Jó Pásztor alakját – ragaszkodik ehhez az istenjelhez, az emberek okozta sebekkel borított testhez, a corpus jeléhez.

❦

A corpus mint istenjel a test szerinti feltámadás gondolatát idézi fel, ám az emberi erőszak, a gyilkosság tettének jelölőjévé válik. A gyilkosság Jézus halála esetében elveszíti jogi összefüggéseit, felfüggesztődik a politikai kontextus, és mindkettőt háttérbe szorítja a teológiai értelmezés. A teológiai értelmezés kiemeli Jézus meggyilkolását a jogi-politikai összefüggésekből, és háttérbe szorítja az eszkatológiai várakozás felerősítése által. Ugyanakkor visszahelyezi a messianisztikus elképzelések közé, és az Evangélium mindenütt istenjelek után kutat. Az istenjelek az ember számára csodák sorozatában jelennek meg. A corpus, a stigmák csak később rögzülnek a jelek rendszerében istenjelekként.

❦

A keresztény hagyomány számára a gyilkosság nem az emberi cselekvésformák egyik kivételes, kirívó esete, hanem a legalapvetőbb forma. Az élet a gyilkosság által válik megfontolások tárgyává. Egyébként puszta adottság, ahogy az állatok léte: a bűntelenség és a táplálkozási lánc önfeledtségének része. A zsákmányszerzés a táplálék anyagiságában látja a többi lényt, az élet kioltása pedig nem terhelt a bűn fogalmával. Az emberben sem merül fel az állatok világának szemlélése közben bűn után kutatni. Nem ítélkeznek az éhség fölött. A bűn a jog fogalma, azé a jogé, amely az emberek együttélését szabályozza. Ez a jog pedig az Autoritás után kutat, de csupán a Szuverénre lel.

❦

A másik életének elvétele nem pusztán a közösségi együttélés tiltás alá helyezett típusa. A másik felé fordulás különleges esetét jelenti annak elpusztítása. Az önmagam megtapasztalása, az élet realitásának mérlegelése a kioltott élet felől válik felfoghatóvá. A másik individualitását a gyilkos tette teszi jelenlévővé. A természetes halál a Szuverén fogalmát nem veti fel, mivel azonosítja az Autoritás kérdésével. Csak a gyilkosság veti fel a Szuverén, a jog forrásának kérdéseit. Azt a kérdést, hogy kinek van joga büntetni és kinek áll módjában gyilkolni. A keresztény szemlélet az Autoritást jogi kategóriaként kezeli, és összekapcsolja a Szuverén fogalmával. És mivel az ember felett csak egyetlen Autoritást ismer el, a teremtés és a Teremtő autoritását, ezért a gyilkosság a Teremtő autoritásának abszolút érvényét vonja kétségbe. De legalábbis korlátozza.

Azt azonban nehezebb belátni, hogy a gyilkossághoz miért is volna szükség autoritásra. A gyilkosságot az ember saját hatáskörében, mindenféle transzcendens felhatalmazás nélkül követi el. Az Autoritás felhatalmazására nem az ember, hanem az istenjelként megjelenő test lerombolásához van szükség. Isten nem ölhető meg, mivel az ellene mondana az Autoritásról kialakított fogalmaknak. Ezért Isten jelét lehet csupán megölni: a fiú metaforája lesz az apa jele. Az Autoritás korlátozása a feltámadásba vetett hit révén helyreállíthatóvá lesz. A teremtő Autoritást ugyanis folyton korlátozás éri a teremtett világ és a teremtmény irányából. Az Autoritásként elgondolt teremtő alulmarad a gyakorlattal szemben. Az autoritás gondolatának lényegi és veszélyes sebezhetőségét a kereszténység a gyilkosság tettében ismerte fel. Ugyanakkor a corpus ennek az alapvető hibának a feloldásaképpen válhatott istenjellé. Az emberi tett, a gyilkosság, ugyanis hozzájárul az istenjel megmutatkozásához.

❦

A Kaddis ima utolsó szava az ámen, amelyet a minján, a tíz felnőtt férfi vallási communiója, az együtt mondás erősít meg. Azt mondják, hogy úgy legyen. Igent mondanak az eljövőre. Kertész Imre Kaddis a meg nem született gyermekért című regénye kitér az Autoritás elől. Nem ad választ. Nemet mond ugyan, de nem az igenre mondja a nemet. Az állítás hiánya jelöli ebben a szövegben a nemet, mert nem lehet valamit állítani. A nyelv, amely az állítás grammatikáját hordozza, a létezés lehetőségét és jeleit, maga teszi lehetetlenné az állítást. Az Autoritás pozíciója felfüggesztődött a Holocaust-tapasztalat nyelvi megfogalmazásának kísérlete során. A jelen a jövő lehetőségének függvényében létezik. A jelen mint a jövő lehetősége válik állítássá: úgy legyen – mondja. Ha a jövő lerombolódik, a jelen nem fogalmazhat meg állítást.

❦

Auschwitz a megfellebbezhetetlen Autoritás. De nem állt mögötte a Szuverén. A hagyományos istenfogalom vereséget szenved a Holocaust-tapasztalat nyelvével szemben. Az én a krisztológia vagy a Messiás-mítosz nyelvén mondódik, vagyis a jövő felől történik. És nyelvét is onnan kölcsönzi. Kertész Kaddisának zárlata a semmisséget ragadja meg. Az én Kaddisa nem a minján, hanem Isten vak és közönyös tekintete előtt zajlik: „Utolsó, nagy összeszedettségemben felmutattam még esendő, makacs életemet – felmutattam, hogy azután magasra emelt két kezemben ennek az életnek a batyujával elinduljak és, akár sötét folyam sodró, fekete vizében,
elmerüljek,
Uramisten!
hadd merüljek el
mindörökké,
Ámen.”

(2007)

Krupp József:

A látvány meghatározása
Borbély Szilárd esszéiről

A könyv, amelyet az olvasó a kezében tart, az esszéíró Borbély Szilárdról kíván átfogó képet nyújtani. Tartalmazza a Történet (1992) és az Egy gyilkosság mellékszálai (2008) teljes anyagát, a Hungarikum‑e a líra? (2012) irodalmi esszéit, valamint négy ciklusra osztva a szerző további esszéinek legjavát, melyek kötetbe rendezve itt jelennek meg először.

Borbély írásművészetének kezdettől meghatározó jegye volt a különböző műfajok jelenléte, és pályájának első szakaszától fontos helye volt benne az esszének. Első esszékötetének A történet című záródarabjában ezt írta a műfajok közötti határátlépésekről: „Így keletkeztek a versekből kisprózák, kisprózákból esszék, esszékből újabb esszék, kisprózák, versek. A mondatok átszőtték egymást, és a műfajok is szabadon bántak határaikkal.”

Borbély Szilárd kisprózagyűjteménye 2024-ben jelent meg a Jelenkor Kiadó életműsorozatában Árnyképrajzoló és egyéb prózai írások címmel. Ennek alapjául az Árnyképrajzoló című kötet (2008) szolgált, melyet a recepció visszatérő megállapítása szerint műfaji sokszínűség jellemez. E kötet első és második írását, Az enyészpont és A birsalmasajt címűt esszének is nevezhetjük, de különböző arányokban a többi szövegben is jelen vannak az elbeszélő és az értekező elemek, vagyis szinte minden darabot a történetmondás és egy-egy kérdés vagy jelenség esszéisztikus vagy éppen szociografikus jellegű feldolgozása jellemez. Borbély Szilárd tudatosan rendezte egy kötetbe a különböző beszédmódok szerint szerveződő szövegeit. Amikor a kisprózagyűjtemény részeként ciklusokba rendeztük a szerző kötetben korábban meg nem jelent ilyen műfajú írásait, az utolsó ciklusba (Az emlékezés is fikció) olyan, részben esszészerű szövegeket válogattunk, melyekben számottevő az önéletrajzi elem. Tettük ezt annál is inkább, mert Borbély az ezekhez hasonló autofikciós írásait szépírói munkássága meghatározó részének tekintette. Az emlékezés is fikció vagy az Egy elveszett nyelv például – ezek az életműsorozat kisprózakötetének említett ciklusában jelentek meg – olyan darabjai az életműnek, melyeknek helyük van a szépprózák között, de az értekező prózák sorában is elhelyezhetők lennének.

Az esszékkel azonban tematikájuk és keletkezésük forrásvidéke szempontjából nemcsak Borbély fikciós szövegei, hanem kritikái, tanulmányai és publicisztikai írásai is érintkeznek. Szembeszökő példája ennek a jelen kötet záródarabja, az Angyal és bábu, a Németh Gábor azonos című könyvének ihletésére született meditáció – ugyanerről a könyvről Borbély kritikát is publikált az Alföld 1992. évi első számában. A tematikus egyezésen túl az esszé és a kritika műfaját persze a szemléletmód is rokoníthatja. Ebbe a kötetbe mégis csak kivételes esetben válogattunk be kritikákat, amelyek a szerző felismerhető szándéka szerint nagyobb koncepcióba illeszkednek (erről alább lesz szó). Borbély tematikailag is sok irányba mutató és terjedelmi szempontból is változatos, kiterjedt kritikai életművének bemutatására, melyről a Hungarikum‑e a líra? kötet ad a legátfogóbb képet, nem vállalkoztunk.

Ugyanígy lemondtunk a tanulmányok közléséről is. Borbély Szilárd irodalomtörténészként jelentős életművet hagyott hátra, melynek részét képezi két könyvterjedelmű értekezés,‍¹ egy tanulmánykötet,‍² szövegkiadások, tanulmányok és szakkritikák sora. A szakmunkák mellett Borbély irodalmi esszéket is írt kutatásai tárgyáról, például Csokonairól vagy Fazekas Mihályról. Kötetünk képet ad munkásságának erről a szeletéről is, lemondva ugyanakkor arról, hogy részleteket közöljön Csokonai-könyvéből („Nyugszol a’ nyárfáknak lengő hívesében”), még úgy is, hogy annak néhány fejezete korábban joggal jelent meg esszének címkézve.‍³ Még egy példa erről a területről. Borbélynak a nyelvi fogyatékosságról szóló tanulmányában‍⁴ olyan problémakört érint, melyet az értelmezők meggyőzően kapcsoltak össze költői gondolkodásával.‍⁵ Ezt az írást azért nem vehettük fel kötetünkbe, mert beszédmódja, felépítése és hivatkozásrendszere is olyan szaktanulmánnyá teszi, mely nagyon távol áll az esszé műfajától. Borbély Szilárd összegyűjtött irodalomtudományos munkáiban ennek is szerepelnie kell majd. Gyűjteményünk nem terjed ki a szerző publicisztika felé mutató szövegeire és alkalmi írásaira sem. Ez alól azok a kiállításmegnyitók jelentenek kivételt, melyek kis terjedelemben is a koncentráltság magas fokát mutatják, és bepillantást nyújtanak Borbély Szilárd észjárásának alakulásába; a kötet utolsó ciklusa ezekből nyújt válogatást… … …

A szövegek első megjelenésének helye

Történet

A képben égő gyertya

Jelenlegi tudásunk szerint a Történet (1992) című kötetben jelent meg először.

A történet

Vigilia, 1989/7.

A halál előtti halálról

A Történet című kötet megjelenésével egy időben közölte az Alföld 1992/12. számában.

A tett végtelensége

Vigilia, 1992/4.

Fák és madarak

Vigilia, 1988/9.

Az Oedipust fordító Babits

Korábbi változata megjelent Borbély Adatok (1988) című kötetében.

Lepkék és virágok

Vigilia, 1990/4.

A mozdulatlanság szépsége

Vigilia, 1991/4.

Az álló órák természetéről

Vigilia, 1990/1.

A történet

Alföld, 1991/8. A folyóiratközlés az Alföld napló-összeállítása részeként jelent meg. Alcímként szerepel benne a kötetben lábjegyzetben olvasható dátum: „1987. november – 1991. április”.

Egy gyilkosság mellékszálai‍¹

Töredékek a gyilkosságról

Az Egy gyilkosság mellékszálaiban (2008) jelent meg először, a kötetvégi leírás szerint rövidített változatról van szó.

Tűnődések és megfontolások a Kaddisról

Élet és Irodalom, 2004. november 5.

A jelentés sem a szövegben van (Beszélgetés Fodor Péterrel)

Alföld, 2006/9. „Középpálya” sorozat, Fodor Péter beszélgetései „pályán lévő, jelentős életművet alkotó szépírókkal és irodalmárokkal”.

El Greco – valami a fényről

Élet és Irodalom, 2001. augusztus 17. A „Tárlat” rovatban megjelenő írás a következő információval jelent meg: „El Greco-kiállítás a bécsi Kunsthistorisches Museumban. Megtekinthető szeptember 2‑ig.”

Átbillenni, átbukni, átfordulni, leválni… (Leírás Nádas Péter Saját halál című könyvéről)

Alföld, 2005/3.

Az igazi nevem nem ismerem (Beszélgetés Lucie Szymanowskával és Kiss Szemán Róberttel)

Pannonhalmi Szemle, 2005/1.

„E beszélgetés szövege részben a Roš chodeš című cseh-, morvaországi és szlovákiai zsidóközségek havilapjának adott interjú (2004. november), részben a Prágai Magyar Kulturális Központ által rendezett szerzői est (2004. október 5.) alkalmából folytatott beszélgetés alapján készült.”

A Roš chodeš számára Lucie Szymanowska készített interjút Neznám svoje vlastní jméno (Az igazi nevem nem ismerem) címmel. A Kiss Szemán Róberttel folytatott beszélgetés megjelent a Souvislosti folyóirat 2005/1. számában, Szymanowska fordításában (Chtěl jsem jim ze slov postavit pomník [Szavakból akartam emlékművet állítani nekik]). Az Egy gyilkosság mellékszálai jegyzete hivatkozik a következő fordításra is: Conversation between Róbert Kiss Szemán and Szilárd Borbély (ford. Ottilie Mulzet), amely a Prágai Magyar Kulturális Központhoz tartozó, azóta megszűnt Soumar (soumar.cz) fórumára készült.‍²

Különös centenárium (Fényképleírás)

Eurovízió. Kortárs magyar irodalmi antológia. Szerk. Nagy Gabriella és Keresztury Tibor. Litera-könyvek, Budapest, 2004.

Auschwitz holnap

Népszabadság, 2005. január 29., Hétvége melléklet.

Megjegyzések az életszentségről (Ferencz Győző: Radnóti Miklós élete és költészete)

Jelenkor, 2007/2.

A mély seb

Népszabadság, 2005. április 9., Hétvége melléklet.

Megjelent a Hungarikum‑e a líra? (2012) című Borbély-kötetben is.

Valamiféle mintázat (Beszélgetés Tillmann Józseffel)

Jelenkor, 2006/9.

Az Egy gyilkosság mellékszálai jegyzete szerint a beszélgetés helye és ideje: Szigliget, 2005. augusztus 25.

Virraszt, virrasztás, virrasztó

Vigilia, 2005/2. A virrasztásról – szakadozott, szakszerűtlen megjegyzések címen. Válasz a 70 éves Vigilia jubileumi körkérdésére: „Virrasszatok…”.

A jerikói úton

Vigilia, 2002/12. Válasz a folyóirat karácsonyi körkérdésére: „Hétköznapi kereszténység”.

Ráérő idő (Beszélgetés Molnár Csabával)

Több változatban és több címen napvilágot látott. Az Egy gyilkosság mellékszálai jegyzete szerint korábbi változata megjelent az azóta megszűnt Terasz online folyóiratban (2006. november 17.). Tömörítve közölte a Magyar Lettre Internationale (63. szám, 2006. tél, „Minden írásnak saját ideje van” címmel). Olvasható a szabadkai Üzenet folyóirat online megjelent számában (2006/1, „Olyan ritka, és olyan nehéz a végzet megtörése” címmel), az esszékötet megjelenése után pedig bővebb változata is megjelent a Forrás 2008. július–augusztusi számában („Elmozdulások” címmel).

Egy bűntény mellékszálai

Az Egy gyilkosság mellékszálaiban jelent meg először. Másik változata: Élet és Irodalom, 2007. december 21. és Borbély Árnyképrajzoló (2008) című kötetében.

Fejezetek a magyar líráról

A ciklus darabjai megjelentek a Hungarikum‑e a líra? (2012) című kötetben.

Hét elfogult fejezet a magyar líráról

Alföld, 2003/4. Megjelent az Irodalmi Szemle „Tallózó” rovatában is (2003/6).

Csokonai és a bordalok

Előadásként elhangzott a Tokaji Írótáborban, 2003-ban. A Hungarikum‑e a líra? kötetben jelent meg először.

Az inverz Petőfi (Margócsy István: Petőfi Sándor)

Alföld, 2001/6.

Egy daktilus halála. Radnóti Miklós száz éve

Élet és Irodalom, 2009. április 30.

Szabó Lőrinc és a Guminő. A lírai szerelem és a plauzibilis jelentés

Alföld, 2002/6. A Debrecen Város Önkormányzata és az Alföld által Barta János születésének 100. évfordulója alkalmából kiírt esszépályázat egyik fődíjas írása.

Az eredeti cím és alcím is eltér a kötetbeli változattól: A Guminő. A lírai szerelem és a rugalmas (plauzibilis) jelentés

Illyés a magasban

Népszabadság, 2002. november 9. Hétvége melléklet, összeállítás Illyés Gyula születésének 100. évfordulójára. Költő, a magasban címen.

A kereszt kiüresítése. Pilinszky apokrif teológiájáról

Pannonhalmi Szemle, 2009/1.

Pilinszky hagiográfiájához

Litera.hu, 2011. november 25. Nyomtatásban: Vigilia, 2012/1.

Petriről a Sár kapcsán

Határ, 1994/2–3. Hevenyészett megjegyzések Petriről, a Sár kapcsán címen.

A debrecentér Térey János verseiben

Új Forrás, 2007/10. A Debrecenként szervezett tér Térey János verseiben címen. Megjelent a következő kötetben is: Erővonalak. Közelítések Térey Jánoshoz. Szerk. Lapis József és Sebestyén Attila. L’Harmattan [Budapest], 2009.

Hét elfogult kommentár a magyar lírához

A Vörös Postakocsi Online, 2012. május 16.

A határövezet viszonyai

A kéziratok hasznáról és káráról. Konkrétabban Csokonairól

Műút, 2013/39.

A Lúdas Matyi és az olvasás paranoiája

Élet és Irodalom, 2010. február 26.

A nem-szeretem Vörösmarty

Élet és Irodalom, 2000. december 22. „Vörösmarty 200” összeállítás.

Arany eposza

Megjelent Borbély Szilárd Árkádiában című kötetében (2006), majd ezt követően folyóiratban is: 2000, 2006/8. A folyóiratközlésben olvasható a következő megjegyzés: „Az írás a Magyartanárok Egyesületének 2005. április 2‑i Arany-konferenciáján elhangzott előadás szövege.”

A publicista költészet

Tiszatáj, 2012/12. Ady-szám.

Csokonai, Mátyási és Szép Ernő filozófiája

Parnasszus, 2012/4. „Redivivus – Szép Ernő” összeállítás.

A határövezet viszonyai. Bodor Ádám világa

Beszélő, 2010/2–3.

A foci mint nyelvi kérdés. Esterházy Péter: Utazás a tizenhatos mélyére

Alföld, 2007/8.

És majd stb.

A lírai én mássága

Megjelent Borbély Adatok című kötetében (1988), majd pedig A Tó című folyóiratban (1989/1).

Azt gondolom, hogy

Alföld, 1993/10. Az írás a „Korforduló 2” sorozat részeként jelent meg: a szerkesztőség „a már pályán lévő, nagyjából az 1956-os évjárattal indult fiatal írókat szólít[ott] meg: valljanak irodalmi örökségükről, korosztályuk helyzetéről, alkotói ambícióikról”.

Hogyan írjunk (személyi) számítógéppel? (De mit?)

Alföld, 1995/1. „Számítógép, betű, irodalom” összeállítás.

És majd stb.

Alföld, 1998/11. „Betegség – test – irodalom” szám.

Taknyos Milán bácsi!

Élet és Irodalom, 2001. október 12.

Egy szöveg szentsége és a szöveg hite

Vigilia, 2012/3. Szerepel a Vigilia kiadásában ugyanazon évben megjelent esszékötetben is: A hit nyelvtana. Esszék ég és föld között. Szerk. Bartusz-Dobosi László – Halmai Tamás – Iancu Laura.

A Vigasztaló Szegénység helyett

A felvilágosodás a felvilágosodás után

Kalligram, 2011/6. „Posztszekularizáció” összeállítás.

Sóvárgás emberkísérletek után

Café Bábel, 2010/60. „Verseny” szám. Szerepel a folyóirat „Közelmúlt” című válogatásszámában is (2012/69).

A szavak csodája

Vigilia, 2009/12. Válasz a folyóirat karácsonyi körkérdésére: „A csodáról”.

A gyanakvásról

Vigilia, 2008/12. Válasz a folyóirat karácsonyi körkérdésére: „A bizalomról”.

A Vigasztaló Szegénység helyett

Vigilia, 2013/12. Válasz a folyóirat karácsonyi körkérdésére: „A szegénységről”.

A megmaradás törvénye

A szentek kivonulása. Kondor Béláról

Alföld, 2013/2. Elhangzott Kondor Béla kiállításának megnyitóján a debreceni MODEM-ben, 2012. november 3‑án. Borbély megnyitóbeszéde megnézhető a Vagy.hu YouTube-csatornáján.

Házam hazám. Bukta-projekt és szakáll

Litera.hu, 2012. november 11.

A beszéd elhangzott 2012. november 10-én a budapesti Műcsarnokban, Bukta Imre kiállításának megnyitóján.

A megmaradás törvénye

A MOME Transferlab A megmaradás törvénye című kiállításának megnyitószövege. K. Petrys Galéria, A38 hajó, Budapest, 2013. március 26. Elolvasható a galéria honlapján (kpetrys.hu).

Amikor az Úrjézus a földön járt…

Beszélő, 2011/11. Elhangzott a folyóirat Hovatovább című kulturális fesztiválján, az Igazgyöngy Iskola gyerekrajzaiból készült kiállításon (OSA, Budapest, 2011. november 30.).

Angyal és bábu

Vigilia, 1991/2.

Jegyzetek

Krupp József:
A látvány meghatározása

1 Borbély Szilárd: A Vanitatum vanitas szövegvilágáról. Kölcsey Társaság, Fehérgyarmat, 1995. Uő: „Nyugszol a’ nyárfáknak lengő hívesében”. Tanulmányok Csokonairól. Szerk. Debreczeni Attila. Debreceni Egyetemi Kiadó–Déri Múzeum, Debrecen, 2023.

2 Borbély Szilárd: Árkádiában. Történetek az irodalom történetéből. Csokonai Kiadó, Debrecen, 2006 (Alföld Könyvek).

3 Szilágyi Márton szerint a könyv „sokkal személyesebb, mint az irodalomtörténeti munkák általában”. Szilágyi Márton: „Borbély Szilárd posztumusz Csokonai-könyve elé”, in Borbély Szilárd: „Nyugszol a’ nyárfáknak lengő hívesében”, 7–10, itt 9.

4 Borbély Szilárd: „…»áhítatos dadogás« és logopédia… A fogyatékosság jelensége az irodalomtudományban”, in Zászkaliczky Péter–Verdes Tamás (szerk.): Tágabb értelemben vett gyógypedagógia. ELTE, Bárczi Gusztáv Gyógypedagógiai Főiskolai Kar–Kölcsey Ferenc Protestáns Szakkollégium, Budapest, 2004, 541–559.

5 Lásd elsősorban Németh Zoltán: „Az antropológiai posztmodern paratextusai. A Borbély Szilárd-életmű az interjúk, tanulmányok és önvallomások kontextusában”, in Lapis József–Száz Pál (szerk.): Körülírások. Tanulmányok Borbély Szilárd életművéről. Alföld Alapítvány–Debrecen Megyei Jogú Város Önkormányzata, Debrecen, 2024, 169–178.

A szövegek első megjelenésének helye

1 A forrásjegyzékhez felhasználtuk az Egy gyilkosság mellékszálai kötetben közölt adatokat az írások eredeti megjelenéséről.

2 Köszönet illeti Rachel Mikost az információért.

Tartalom

Történet

A képben égő gyertya

A történet

A halál előtti halálról

A tett végtelensége

Fák és madarak

Az Oedipust fordító Babits

Lepkék és virágok

A mozdulatlanság szépsége

Az álló órák természetéről

A történet

Egy gyilkosság mellékszálai

Töredékek a gyilkosságról

Tűnődések és megfontolások a Kaddisról

A jelentés sem a szövegben van – Beszélgetés Fodor Péterrel

El Greco – valami a fényről

Átbillenni, átbukni, átfordulni, leválni… – Leírás Nádas Péter Saját halál című könyvéről

Az igazi nevem nem ismerem – Beszélgetés Lucie Szymanowskával és Kiss Szemán Róberttel

Különös centenárium – Fényképleírás

Auschwitz holnap

Megjegyzések az életszentségről – Ferencz Győző: Radnóti Miklós élete és költészete

A mély seb – József Attila születésének 100. évfordulója

Valamiféle mintázat – Beszélgetés Tillmann Józseffel

Virraszt, virrasztás, virrasztó

A jerikói úton

Ráérő idő – Beszélgetés Molnár Csabával

Egy bűntény mellékszálai

[Köszönetmondás]

Fejezetek a magyar líráról

Hét elfogult fejezet a magyar líráról

Csokonai és a bordalok

Az inverz Petőfi – Margócsy István: Petőfi Sándor

Egy daktilus halála – Radnóti Miklós száz éve

Szabó Lőrinc és a Guminő – A lírai szerelem és a plauzibilis jelentés

Illyés a magasban

A kereszt kiüresítése – Pilinszky apokrif teológiájáról

Pilinszky hagiográfiájához

Petriről a Sár kapcsán

A debrecentér Térey János verseiben – Cetlik, jegyzések, excerpták

Hét elfogult kommentár a magyar lírához

A határövezet viszonyai

A kéziratok hasznáról és káráról – Konkrétabban Csokonairól

A Lúdas Matyi és az olvasás paranoiája

A nem-szeretem Vörösmarty

Arany eposza

A publicista költészet – Ady indulása

Csokonai, Mátyási és Szép Ernő filozófiája

A határövezet viszonyai – Bodor Ádám világa

A foci mint nyelvi kérdés – Esterházy Péter: Utazás a tizenhatos mélyére

És majd stb.

A lírai én mássága

Azt gondolom, hogy

Hogyan írjunk (személyi) számítógéppel? (De mit?)

És majd stb.

Taknyos Milán bácsi!

Egy szöveg szentsége és a szöveg hite – Töredékek, feljegyzések

A Vigasztaló Szegénység helyett

A felvilágosodás a felvilágosodás után

Sóvárgás emberkísérletek után – (Homiletikai gyakorlatok)

A szavak csodája

A gyanakvásról

A Vigasztaló Szegénység helyett

A megmaradás törvénye

A szentek kivonulása – Kondor Béláról

Házam hazám – Bukta-projekt és szakáll

A megmaradás törvénye

Amikor az Úrjézus a földön járt…

Angyal és bábu

Krupp József: A látvány meghatározása

A szövegek első megjelenésének helye

Jegyzetek

Újdonságaink, eseményeink,
valamint kedvezményes ajánlataink megtalálhatók megújult webáruházunkban, a booklove.hu‑n!

Felelős kiadó Nagy Boglárka
A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje
Felelős szerkesztő Nagy Boglárka
A szöveget gondozta Ruttkay Helga
Sorozatterv Tillai Tamás
Borító Kaposvári Franciska
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Elektronikus verzió:
eKönyv Magyarország Kft.
Elektronikus könyv Nagy Lajos
www.ekonyv.hu

ISBN 978 963 518 380 7

Felhasznált betűtípus
Noto Serif – SIL OFL