SZÉP
VERSEK
2025

– részlet –

Válogatta
Turi Tímea

A versek az alábbi lapokban jelentek meg:

Alföld, Bárka, Élet és Irodalom, Eső, Forrás, Helikon, Hévíz, Híd, Hitel, Jelenkor, Kalligram, Kortárs, Látó, Magyar Napló, Mozgó Világ, Múlt és Jövő, Műhely, Műút, Nincs, Pannon Tükör, Székelyföld, Tiszatáj, Új Forrás, Vigilia

© Magvető Könyvkiadó, 2025

A kötet szerzői

Acsai Roland
Áfra János
Ágh István
André Ferenc
Babiczky Tibor
Bánfalvi Samu
Bánkövi Dorottya
Bodor Emese
Buda Ferenc
Csehy Zoltán
Demeter Arnold
Fehér Renátó
Fekete Vince
G. István László
Gál Ferenc
Géczi János
Gerevich András
Gergely Ágnes
Grecsó Krisztián
Győrffy Ákos
Győri László
Kali Ágnes
Karafiáth Orsolya
Kemény István
Keresztesi József
Kertész Eszter
Kiss Judit Ágnes
Kiss Ottó
Kollár Árpád
Kopriva Nikolett
Korpa Tamás
Korsós Gergő
Kovács-Kovács Máté
Krusovszky Dénes
Kustos Júlia
Lackfi János
Ladányi István
Lanczkor Gábor
Láng Orsolya
Lázár Júlia
Locker Dávid
Markó Béla
Molnár Krisztina Rita
Nádasdy Ádám
Nagy Tímea
Nógrádi Gábor
Nyerges Gábor Ádám
Ozsváth Zsuzsa
Pál Sándor Attila
Papp-Sebők Attila
Parti Nagy Lajos
Petőcz András
Pollágh Péter
Rakovszky Zsuzsa
Sánta Miriám
Schein Gábor
Seres Lili Hanna
Simon Adri
Simon Márton
Szabados Attila
Szabó T. Anna
Szabolcsi Viktória
Székely Szabolcs
Szlukovényi Katalin
Szőcs Petra
Takács Zsuzsa
Terék Anna
Tóth Krisztina
Várady Szabolcs
Vermesser Levente
Veszprémi Szilveszter
Vörös István
Zalán Tibor
Závada Péter
Zilahi Anna
Zsille Gábor

Gergely Ágnes

Az ausztriai lépcsősor

Foghíjas lépcső. Nem lép senki rá.

A baglyok éjjel másfelé repülnek.

Az öngyilkosok kőmerev falán

csorgott a hétköznap, csorgott az ünnep.

De hajnalban a követ vinni kell.

Súlyos, amorf kő, megfeszül a vállon.

A foghíjakban aki elbotol,

az őr csak ránéz, hogy talpra ne álljon.

Kinn fákat bolydít a májusi szél,

a fűnyíró is készül nyekeregni.

A falu csupa dolgos emberé,

a lépcsőről itt nem tudhatott senki.

És benn és kinn a szertevált világ.

És együvé tart a bűn és az éhség.

A foghíjakba zárt történelem

ide fakasztja minden tévedését.

Ha balszerencséd elkísér

Ha balszerencséd elkísér, a toll

befelé fordul, bensődig hatol.

Egy akt képében keresnéd magad,

a titka végleg átoksúly marad.

Vershez fogódznál, eltompít az éj,

utad elvakult, konok szenvedély.

Van, aki öl, van, aki csak ölet,

rád dől a formátlan versgyűlölet.

Könyveim állnak. Nem visz már a lábam.

Imádkozom, hogy ne legyek hazátlan.

Zelk Zoltán Sirálya

A klasszikussá lett sirály

férfivállon főnixmadár.

Mítosza háttérből ragyog.

„Fű voltam – írod –, sár vagyok.”

A sír mellé tapadva állsz,

mert „örökzöld a gyász, a gyász”.

Szerelmed teste porlik ott,

lelked hozzá irányitod.

„Megyek az utcán sehova.

Megyek, se ide, se oda.”

Hová mennél? 56-ot

már börtönben raboskodod.

S jön a kegyetlen, néma teszt,

a temetésre nem mehetsz.

Ép ítéleted megmarad.

„Kifosztották a gyászomat.”

Sötét verssor, sötét ütés.

(A sort kihagyja a színész.)

A nyitott sebből vér csorog.

Az elhallgatott verssorok.

Ledőlsz, mellkasod jeltelen,

ágyad szikár farkasverem,

múltjában fészkel a szoba:

gyárkürt, vagongyár, szilvafa,

és fölé dől a sivatag,

merev, „szélütött téli nap”,

s a tavasz rád csap hirtelen,

„holt sirály zokog” idebenn.

Visszajövök, mondod, noha

tudod, nem jössz vissza soha.

És kattog nappal, éjszaka,

„nem-megy-haza – nem-megy-haza!”

Hiába kulcs, ajtókilincs,

mögöttük otthonlét sosincs.

És szerelmednek sincs joga,

hogy földbe térjen homloka,

ha meghalt, mint egy üldözött,

halt volna karjaid között!

Hiszen te érted a halált,

a „szárnyavesztett, holt sirály”-t,

ki téli fényben széthasad,

s te mint az árnyék, annyi vagy.

Grecsó Krisztián

Második triptichon

(Képet a képekre)

Harmincnyolc éves a délután.

Fehér fogsorán széles a mosolya.

Tíz voltam, s kicsivel hét után.

Tekertem néptáncról az apám rozoga.

Bringájával haza, és láttam, hogy ugyanaz.

A már megélt idő telik.

Az út szélén más kóró, búzagaz.

És a fáknak is mások a leveleik.

Vagyis én vagyok ebben a térben.

Az elszáradt őszben egy anyag.

És a sorsom ül ott törökülésben.

Első látásra szél vagy forgatag.

Ennyi év, és ma benézett az a délután.

Harmincnyolc évesen az ablakon.

Kányák ültek a tetők trónusán.

Néha megvakartam az alkarom.

Arra is gondoltam, mi végre, meddig ez.

Meddig lesz ugyanaz az ősz érzetre.

Tudja-e bármi úr, kicsoda stencilez.

Rajzol át vonalat, tesz képet a képekre.

*

(Várnak az anyák, hogy)

Hercegek futnak a kert alatt,

Leltárban álruhás angyalok.

Szavukban háromszáz megawatt,

Szemükben ébredő napszakok.

Hercegnők szöknek a kert felett,

Várnak az anyák, hogy csönd legyen.

Terhesség ez is, de tervezett,

Látszott is rögtön a röntgenen.

Lányokból font az Úr koszorút,

Mert szereti bőszen az életet.

Bár kimetszett valami iszonyút,

És lehántott róla két réteget.

Csont zörög, figyelj, ez nem pipacs,

Nem a nád, se a szél, szilvafák.

Az ajtóra drótozott habszivacs,

A kádban meg műanyag kiskacsák.

Ring a lét, ring a nap, ring a táj,

Szeretnék valamit mondani.

Ha szavamra lassabban ringanál,

Ki is tudnám végre bontani.

Kell-e a végére tanulság,

Valaki járkál az udvaron.

Miért ne lehetne hazugság,

És baj-e, ha azt én is tudhatom.

*

(egy görbe sík)

Ezekből a részekből legvégül

kikandikál valami éteri.

Száll a fény, és ahogy bekékül,

kel a nap, s teljesen szétveri.

Szikrázik, mint a gyöngy,

a harmat ablaka egy görbe sík.

Foszlanék, mint öreg sziklatömb,

mit a víz porlaszt és fölfeszít.

Így vagyok tékápé hontalan,

megcsalva mindegyik életem.

Sorolnám el mégis hosszasan

vétkeim, és hogy mért vétkezem.

De jó a csönd, jó a mély, hallgatás,

valaki jár-kel a réteken.

Meddig ér, mikortól zaklatás,

és hogy mit változtat ez a lényegen.

Középkorú szerelmesvers

Gombolyodik szálára az alkonyat,

S alakban kúszik saját két szép kezén,

Még látom szemedben az arcomat,

Dédelgetett kételyem, hogy „éppen én?”.

Egyre tisztább minden a sötéttel,

Megbocsátani csak így lehet, vakon,

Mást ígértem, mi lennék, középszer,

Egy tele sosem volt, címkézett flakon.

Te sem ezt a csöndet szeretted,

Ahogy szabad perccé ér a hallgatás,

Homokváram réges-rég’ bevetted,

Mire az esti szó? Megkésett vallatás?

„Házasság hete” van, többször előkerül,

Útban vagyok reggel, mire megjössz, rossz helyen állok,

Ami felbukik, mindjárt el is merül,

Hogy voltak-e valaha napsütötte sávok.

Ennyink van: ez a felbontott ajándék,

És hazárd a játék a kitanult verkliben,

Pulzál az ér, mint a nap, gyöngyöző halánték,

Maradhatunk, végül, egy életre ennyiben.

Székely Szabolcs

Mint aki látszik

A másik oldalt nyírta, csattogott az olló,

folyt a könnyem, és az olló csattogott,

időbe telt, amíg körbeért –

az olló csattogott, csak most vette észre,

a fülembe vágott, és tiszta vér vagyok,

miért nem szóltam, hát tiszta vér vagyok.

Férfi vendégek várakoztak, az előbb még zörögtek,

de most felnéztek a széthajtott papírból,

és nem zörögtek már az újságok se többet,

a férfi vendégek már nem is zörögtek,

miért nem szóltam, tudtam, hogy hibáztam,

ha időben szólok, nem lett volna baj –

nem szóltam, és most mindent összevérzek.

Fodrászhoz jöttem, és most először,

most először jöttem egyedül,

nyolcéves voltam kilencvenegyben,

nyolcéves voltam, mert észrevettem,

naptár lógott a szemközti falon,

ezerkilencszázkilencvenegyben

nyolcéves voltam, és büszke, gondolom,

egyedül jöttem, de rosszul csináltam,

pedig ha szólok, nem lett volna baj.

Ha időben szólok, nem lett volna baj,

nem szóltam, és most mindent összevérzek.

Néztem, ahogy a tükörbe nézett,

a tükörbe nézett, és néztem őt,

azt mondtam végül, hogy bocsánat,

tudom, hogy szólhattam volna már előbb.

Azt hittem, ennyi elég lesz most is,

ha elnézést kérek, az elég lesz,

de vattát szorított rá a sebre,

és kérdezett, mint aki kikérdez,

miért nem szóltam, ő észre se vette,

válaszoljak már, erre kért,

vattát szorított rá a sebemre,

miért nem szóltam, ő észre se vette,

fel se szisszentem, meg se mukkantam,

miért hallgattam, miért.

Miért nem szóltam, meg se mukkantam

fel se szisszentem, mondjam el,

valamit mondjak a csend helyett –

a férfi vendégek ölébe ejtve

Népszabadságok, Nemzetek,

hogy felszálljanak, vártak a jelre,

a jelre, hogy felrepüljenek.

Valamit mondjak a csend helyett,

miért nem szóltam, mondjam el!

Hallgattam, és a hírlapoknak

pont ez a hallgatás volt a jel:

zörögni kezdtek az újságok újra,

mert ez a hallgatás volt a jel,

zörögni kezdtek az újságok újra,

de végül is nem repültek el.

Átvérzett, ezért új vatta kellett,

de végül is elállt a vérzés,

a férfi vendégek zörögtek újra.

Néztem a falon a kilencvenegyet,

a történet is csak ennyi volna –

csattogott az olló is újra,

vágta a hajam, és vége lett,

néztem a falon a kilencvenegyet,

a történet is csak ennyi volna,

csattogott az olló is újra,

a következő következett.

Szembejött, aki következett,

aki a székben a helyemre ült,

szembejött, és a szemembe nézett,

és mielőtt a székbe ült,

vállamra tette a jobb kezét,

szemembe nézett, és biztatott,

rám mosolygott, és így dicsért,

hogy vállamra tette a jobb kezét.

Hogy tényleg így volt, vagy képzelem,

hogy volt-e kéz a vállamon,

hogy képzelem, vagy tényleg így volt,

hogy megdicsért-e, nem tudom,

hogy az utcáról visszanéztem,

hogy ez most tényleg megdicsért –

hogy tényleg így volt, és ha így volt,

ha tényleg megdicsért, miért?

Tényleg így volt, egyedül mentem

vissza a fodrásztól hazáig,

nyolcéves voltam, a kirakatban

láttam azt, aki látszik,

nyolcéves voltam, és újra büszke,

büszke, mint aki látszik,

nyolcéves voltam, és újra büszke,

büszke, mint aki látszik.

Szlukovényi Katalin

Feketerigók

Folyton ezek a feketerigók,

városokban, versekben, most épp itt

a Wymondham Abbey sírkertjében

ez a reménytelenül megtépázott,

öklömnyi, fekete tollcsomó,

elsőre azt hittem, már nem is él,

olyan átabotában áll a szárnya,

de közelebbről látszik, hogy szorgosan

csipegeti az elevenzöld fűben,

amit a rigók csipegetni szoktak,

csórikám, alighanem egy macska

karmai közül menekült meg éppen,

és most lenyűgöző ügybuzgalommal

igyekszik visszanyeri az erejét

ezen az ezeréves templomtelken,

amint azt az apátság mellé kitett

tájékoztató tábláról megtudom

hazafelé menet a hetvenhárom éves

költő otthonából, ahol interjú közben

sikerült egy kis időre elfelejtenem

a saját negyvenöt évem szorongását

a vers közös és időtlen terében,

átadva magam a ráérős nézelődés

luxusának, úgy drukkolok a rigónak,

hogy erőre kapjon, és úgy, de úgy

örülök, amikor végre fölszáll,

mert ha valamit tud a vers, ha valamit

remélek a verstől, akkor ezt:

a pillanatra fókuszált figyelmet,

az önfeledten örök örömöt,

a sírkertből ezt a fölszárnyalást.

A kötet szerzőiről

Acsai Roland (1975, Cegléd) Radnóti-díjas, Bárka-díjas, Zelk Zoltán-díjas költő, műfordító, esszéista, színműíró. Harminc éve publikál, eddig huszonkilenc könyve jelent meg. Abonyban nőtt fel, Budapesten él. Két lánya van. Tagja a Szépírók Társaságának és a Magyar PEN Clubnak.

Áfra János (1987, Hajdúböszörmény) költő, műkritikus, az Alföld szerkesztője, az egri Eszterházy Károly Katolikus Egyetem Művészetelméleti és Médiatudományi Intézetének docense, Debrecenben él. Legutóbbi verseskötete: Omlás (Kalligram, 2023).

Ágh István (1938, Felsőiszkáz) írt szociográfiát, szépprózát, esszét, kritikát, mesét, fordított verseket, de elsősorban költőnek vallja magát. Kétszeres József Attila-díjas (1969, 1990), Kossuth-díjas (1992), a Nemzet Művésze (2014). Testvére Nagy László. Felesége 2021-ben meghalt, két lánya van.

André Ferenc (1992, Csíkszereda) költő, műfordító, a marosvásárhelyi Látó folyóirat versszerkesztője. Az Erdélyi Híradó Kiadónál megjelenő Hervay Könyvek sorozat társszerkesztője. Legutóbbi fordítása: Radu Vancu: Kaddis Radnóti Miklósért (Prae, 2025). Legutóbbi kötete: Százhúsz csikorgó télen át. Hangjátékok József Attilára (Gutenberg, 2025).

Babiczky Tibor (1980, Székesfehérvár) költő, író, szerkesztő. Triesztben él.

Bánfalvi Samu (2002, Budapest) költő, a Késelés Villával közéleti-irodalmi beszélgetéssorozat társmoderátora, szerkesztője.

Bánkövi Dorottya (1994, Budapest) költő, író. Első verseskötete a Női test biztonsága címmel jelent meg 2020-ban. Második, A tenger nappal alszik munkacímű verseskötete megjelenés előtt áll. Prózát és operalibrettót is ír. Az ELTE Irodalomtudományi Doktori Iskola hallgatója.

Bodor Emese (2004, Budapest) költő, újságíró. A Késelés Villával közéleti-irodalmi beszélgetéssorozat társmoderátora, a 2024-es KULTer stART díj nyertese.

Buda Ferenc (1936, Debrecen) Kossuth- és József Attila-díjas költő, műfordító.

Csehy Zoltán (Pozsony, 1973) költő, műfordító, a pozsonyi Comenius Egyetem oktatója. Legutóbbi könyve: Fogli d’album (Kalligram, 2023).

Demeter Arnold (1998, Csíkszereda) Csíkszentkirályon él. Tanulmányait Kolozsváron végezte, jelenleg kulturális szervezőként dolgozik. Versei megjelennek magyarországi és erdélyi folyóiratokban. Idén jelenik meg első, Búzaköd című verseskötete.

Fehér Renátó (1989, Szombathely) költő, író, a Hévíz folyóirat főszerkesztője. Budapesten él. Legutóbbi kötete: Torkolatcsönd (Magvető, 2022).

Fekete Vince (1965, Kézdivásárhely) költő, a Székelyföld folyóirat szerkesztője. Budapesten és Kézdiszentkereszten él. Legutóbbi verseskönyve: Gyönyörű apokalipszis (Magvető, 2024).

G. István László (1972, Budapest) József Attila-díjas költő, műfordító, tanár. A Károli Gáspár Református Egyetem docense. Legutóbbi verseskötete: Villanó por (2023, Magvető). Új kötete, a Visszáján végtelen 2025 őszén fog megjelenni.

Gál Ferenc (1961, Budapest) Szentendrén él. Legutóbb megjelent könyve: Ház körüli munkák (Prae, 2023). Járóföld című kötete megjelenés előtt áll.

Géczi János (1954, Monostorpályi) biológus végzettségű művelődéstörténész. Jelenleg Balatonalmádiban, illetve Murteren él. Legutóbbi könyvei: Római foszlányok (Arnolfini, 2024) és Róma/Ámor (OOK-Press, 2024).

Gerevich András (1976, Budapest) költő, író, műfordító. Legutóbbi kötete: Légzésgyakorlatok (Kalligram, 2022). A Nem lövöm fejbe magam (PKÜ, 2022) című kortárs amerikai költészeti antológia szerkesztője és fordítója. A Budapesti Metropolitan Egyetem és a McDaniel College oktatója. Esszéket és novellákat is rendszeresen publikál.

Gergely Ágnes (1933, Endrőd) költő, író, műfordító, Budapesten él. Legutóbbi könyve: Az én száz versem (Kalligram, 2024).

Grecsó Krisztián (1976, Szegvár) író, költő, az Élet és Irodalom szerkesztője, Budapesten él. Legutóbbi kötete: Apám üzent (Magvető, 2024).

Győrffy Ákos (1976, Vác) Börzsönyligeten él. Költő, író. Legutóbbi kötete: Watteau felhői (2025).

Győri László (1942, Orosháza) költő. Legutóbbi kötete: Láncra vert eső (Napkút, 2024).

Kali Ágnes (1996, Sepsiszentgyörgy) költő, dramaturg. Két kötete jelent meg eddig: Ópia (FISZ, 2018) és Megvakult angyalok (Kalligram, 2023). Jelenleg Budapesten él.

Karafiáth Orsolya (1976, Budapest) író, költő, a Magyar Narancs szerkesztője. Legutóbbi könyve: Egymás könyve. Amikor összegyűrtük az eget (Scolar, 2021).

Kemény István (1961, Budapest) költő, író, Budapesten él. Számos könyve jelent meg Magyarországon és külföldön. Legutóbbi kötete: Lovag Dulcinea (Magvető, 2024).

Keresztesi József (1970, Eger) költő, író, szerkesztő, Pécsen él. Gyerekeknek szóló könyveket, színpadi műveket és dalszövegeket is ír, az Új Anya zenekar tagja. Legutóbbi verseskötete: Szabadság mozi (Jelenkor, 2025).

Kertész Eszter (1970) költő, matematikatanár, hittanár, Waldorf-osztálytanító. Legújabb kötete: Csillaglugas alatt (Kairosz Kiadó, 2024).

Kiss Judit Ágnes (1973, Budapest) költő, író. Legutóbbi verseskötete A vén fegyverkovácsné plasztikai sebészhez fordul (Kalligram 2024).

Kiss Ottó (1963, Battonya) Gyulán él, a Bárka című folyóirat munkatársa. Felnőtteknek és gyerekeknek ír. Legutóbbi könyve felnőtteknek: A Kék Oroszlán bezár (Athenaeum, 2022), gyerekeknek: Ki volt Munkácsy Mihály? (Munkácsy Mihály Múzeum, 2024).

Kollár Árpád (1980, Zenta) költő, műfordító. Szabadkán nőtt föl, Szegeden él egy holtág mellett. Öt gyermek édesapja, jelenleg NÁD című verseskötetén dolgozik.

Kopriva Nikolett (1996, Munkács) költő. Sepsiszentgyörgyön él. Legutóbbi kötete: Talán vagytok (Mentor Könyvek Kiadó, 2024).

Korpa Tamás (1987, Szendrő) Sziveri-díjas költő. Legutóbbi kötete: K-terminál. Húsz dosszié Kolozsvárról (Bookart–Kalligram, 2024).

Korsós Gergő (2000, Szekszárd) költő, az ELTE BTK német mesterszakos hallgatója. Szomorújáték munkacímű első verseskötetén dolgozik.

Kovács-Kovács Máté (1998, Baja) 2022 óta az Előretolt Helyőrség Íróakadémia pályakezdője. 2025-ben elnyerte a Móricz Zsigmond irodalmi alkotói ösztöndíjat. Jelenleg Szegeden él. Idén jelenik meg első verseskötete Óriás mivoltom szép ígérete címmel.

Krusovszky Dénes (1982, Debrecen) író, költő, műfordító. Legutóbbi könyve: Életrajzi kísérletek (Magvető, 2024).

Kustos Júlia (1996, Szombathely) költő, kritikus, szerkesztő, Budapesten él. Legutóbbi kötete: Tehetetlen bálványok (Jelenkor, 2025).

Lackfi János (1971, Budapest) József Attila- és Prima Primissima díjas író, költő, műfordító. Nyolcvanhat könyve jelent meg, versek és prózák, fele felnőtteknek, fele gyerekeknek. Évtizedek óta tanít kreatív írást. Zsámbékon él, hat gyermeke és öt unokája van.

Ladányi István (1963, Adorján) irodalomtörténész, költő, műfordító. A veszprémi Pannon Egyetem oktatója. Legutóbbi könyvei: Megújuló befejezetlenség. Az Új Symposion folyóirat arculata, szerkesztési gyakorlatai és műfajai (Gondolat, 2023); Időszaki kiállítás. Veszprém-írások (Séd-könyvek, 2024).

Lanczkor Gábor (1981) író, költő, az 1749.hu online világirodalmi magazin főszerkesztője. Legutóbbi kötete: Szaturnuszi mesék 1. (su/cure-sale, 2023).

Láng Orsolya (1987, Szatmárnémeti) grafikát és filmrendezést tanult. Író, költő. Legutóbbi kötete: Ház, délután (2024). Jelenleg a budapesti Moholy-Nagy Művészeti Egyetem multimédia-művészet szakos doktorandusza.

Lázár Júlia ( 1960, Budapest) négy verseskötet szerzője, a legutóbbi: Kőarc (Gondolat, 2016). Többek között Sylvia Plath, E. M. Forster, George Orwell, Salman Rushdie, Toni Morrison, W. B. Yeats, Louis MacNeice, Robert Graves, Carol Rumens, Ted Hughes és Walt Whitman fordítója. Tagja a Magyar Műfordítók Egyesületének, 2012–2023-ban a Magyar Fordítóház Alapítvány kurátora.

Locker Dávid (1998, Szatmárnémeti) költő, kritikus, az ELTE BTK irodalomtudományi doktorandusza. Első kötete: Beszédkényszer (Prae, 2024).

Markó Béla (1951, Kézdivásárhely) költő, író. 1989-től 2005-ig a Látó főszerkesztője, hosszú időn át szenátor a román parlamentben, két ízben a román kormány miniszterelnök-helyettese. Legutóbbi verseskötete: Kufárok a templomban (Bookart, 2024). Marosvásárhelyen él.

Molnár Krisztina Rita (1967, Budapest) költő, író, műfordító. Jelenleg Bibliafordítóként dolgozik. Legutóbbi verseskötete: Hosszú utazás (Scolar Kiadó, 2022), legújabb kötete: Ilyen kék virágok (Tilos az Á Könyvek, 2024).

Nádasdy Ádám (1947, Budapest) költő, műfordító, egyetemi tanár, Budapesten és Londonban él. Legújabb könyve: Londoni levelek (Magvető, 2025).

Nagy Tímea (1985, Békéscsaba) régizenész, zenekutató, költő. Blockflöte és cink mesterdiplomáit a barcelonai ESMuC és a genfi HEM zeneművészeti egyetemeken szerezte. Kötetei: Les enfants que nous étions (Les Éditions des Sables, Genf, 2023), Kétségek múzeuma (FISZ, 2024). Genfben él családjával.

Nógrádi Gábor (1947, Nyíregyháza). Verseskötetei: Kéthátú életünkben (Magánkiadás, 1973), Alagsori zsoltárok (Magvető, 1979), Itt éltünk köztetek (Presskontakt, 1990–2020 – öt kiadás, köztük kétnyelvű, Cakó Ferenc homokrajzaival), Ki érti ezt? (Presskontakt, 2005), Nógrádi Gábor versei (Presskontakt, 2008).

Nyerges Gábor Ádám (1989, Budapest) költő, író. Eddig öt verseskötete, két regénye és egy novelláskötete jelent meg. 2025-ben Móricz Zsigmond irodalmi alkotói ösztöndíjban részesült. Az Apokrif irodalmi folyóirat alapító főszerkesztője, Orbán Ottó-kutató.

Ozsváth Zsuzsa (1992, Nagyvárad) költő, képzőművész. Részt vett az Élő Várad Mozgalom projektjeiben; a Fiatal Írók Szövetségének és a Szépírók Társaságának tagja. Kötetei: A kötelező letérőnél forduljon (Kalligram–Bookart, 2024), Előző részek (FISZ, 2020).

Pál Sándor Attila (1989, Szank) költő, író, szerkesztő. Legutóbbi kötete: Daloskönyv (Magvető, 2023).

Papp-Sebők Attila (1997, Sepsiszentgyörgy) költő, pszichológushallgató, Kecskeméten él. Idén jelenik meg első, Káté című verseskötete.

Parti Nagy Lajos (1953, Szekszárd) költő, író, műfordító. Legutóbbi könyve: Mauzóleum. Hat színdarab (Magvető, 2025).

Petőcz András (1959, Budapest) író, költő. Évek óta vezet szépírói kurzusokat, vers- és prózaírást tanít. A Kodolányi János Egyetem tanára. Legutóbbi kötete: Az anyáért, aki alszik (Fekete Sas, 2024). 2022-ben Az alfától az omegáig címmel nyílt vizuális életmű-kiállítása a Műcsarnokban.

Pollágh Péter (1979, Tatabánya) József Attila-díjas költő, író, szerkesztő, mentor. A JAK-füzetek egykori szerkesztője. 1995-től publikál, 2008-tól szerepel a Szép versekben. Ötödik, Régi voltam című verskötete 2023-ban Könyv Nívódíjat nyert. Hobbija a hegyi futás.

Rakovszky Zsuzsa (1950, Sopron) író, költő, műfordító. Legutóbbi kötete: Vita élő időben (Magvető, 2023).

Sánta Miriám (1993, Kolozsvár) tanulmányait a Babeş–Bolyai Tudományegyetem bölcsészkarán végezte. 2015 óta közöl verseket, esszéket és kritikákat erdélyi és magyarországi folyóiratokban. Versei eddig román és szlovén fordításban jelentek meg. Két verseskötet szerzője: Hétfőn meghalsz (Erdélyi Híradó – FISZ, 2019) és Kilenc szabad növény (Erdélyi Híradó – FISZ, 2024). Újságíró, a Főtér portál szerkesztője.

Schein Gábor (1969, Budapest) író, költő, az ELTE egyetemi tanára, Budapesten él. Legutóbbi könyve: Apa átváltozott (Pagony, 2024).

Seres Lili Hanna (1993, Budapest) költő, szerkesztő, doktori dolgozatát a kortárs magyar deprivációs irodalomról írja az ELTE BTK-n. Verseskötete: Várunk (FISZ, 2019).

Simon Adri (1974, Szeged) verset, irodalomkritikát ír, és az Athenaeum Kiadó könyveit szerkeszti. Szegeden él. Legutóbbi verseskötete: Tizenöt halál (Orpheusz, 2021).

Simon Márton (1984, Kalocsa) költő, legutóbbi kötete: Hideg pizza (Okapi Press, 2024).

Szabados Attila (1999, Debrecen) Budapesten él, a Prae művészeti portál szerkesztője. Első verseskötete: Vérsűrűség (Kalligram, 2024).

Szabó T. Anna (1972, Kolozsvár) költő, író, műfordító. Budapesten él. Legutóbbi könyve: Vigasz (Magvető, 2024).

Szabolcsi Viktória (1984, Kisvárda) 2021 óta publikál irodalmi folyóiratokban, írásai többek közt az Alföldben, az Élet és Irodalomban, az Irodalmi Szemlében, a Látóban és a Műútban jelentek meg. Fribourgban él, pszichiáterként és pszichoterapeutaként dolgozik.

Székely Szabolcs (1983, Budapest) költő. Legutóbbi könyve: A csiga, aki nem talált haza (Móra, 2023).

Szlukovényi Katalin (1977, Győr) költő, műfordító, az ELTE Anglisztika Tanszékének oktatója. Budapesten él. Legutóbbi verseskötete: Álomkonyha (Jelenkor, 2020).

Szőcs Petra (1981, Kolozsvár) költő, filmrendező. Kötetei: Kétvízköz (Magvető, 2013) és A gonosz falu legszebb lakói (Magvető, 2022).

Takács Zsuzsa (1938, Budapest) költő, író, műfordító. Legújabb könyve: A maradás szégyene (Magvető, 2025).

Terék Anna (1984, Topolya, Jugoszlávia) költő, drámaíró. Legutóbbi kötete 2020-ban jelent meg Háttal a napnak címmel, melyet Füst Milán-díjjal jutalmaztak. Budapesten él és dolgozik.

Tóth Krisztina (1967, Budapest) költő, író, műfordító. Legújabb könyve: Szeleknek fordít (Magvető, 2025).

Várady Szabolcs (1943, Budapest) költő, műfordító. Legutóbbi könyve: Alkalmi (Műút Könyvek, 2023).

Vermesser Levente (1969, Csíkszereda) jelenleg szülővárosában él. Az Erdélyi Magyar Írók Ligájának tagja. Kötete: Az egyensúly ígérete (Mentor, 2006). 2006-ban Látó-nívódíjat kapott.

Veszprémi Szilveszter (1997, Pécs) költő, közösségszervező, blogger. Első kötete: Helyek, ahol rám öröm vár (Prae, 2022). Szegeden él.

Vörös István (1964, Budapest) költő, író, műfordító. Legutóbbi verseskötete: Nemet mondani (Cédrus, 2024).

Zalán Tibor (1954, Szolnok) költő, író, drámaíró, dramaturg, Budapesten él. Legutóbbi könyve: Reménytelen hangjátékok (Fekete Sas, 2023).

Závada Péter (1982, Budapest) költő, drámaíró. Jelenleg az ELTE Esztétika Tanszékén tanít. Legutóbbi kötete: A muréna mozgása (Jelenkor, 2023).

Zilahi Anna (1990, Pécs) költő, képzőművész. Kötete: A bálna nem motívum (Magvető, 2017).

Zsille Gábor (1972, Budapest) költő, műfordító, a Magyar Napló versrovatának szerkesztője. Legutóbbi kötete: Adam Zagajewski: Magasztalni a sebzett világot (fordítások, Magyar Napló, 2024).

A könyvben szereplő fotók készítői

Acsai Zsófia (Acsai Roland)

Bach Máté (Locker Dávid)

Bahget Iskander (Buda Ferenc)

Bereczky Sándor (Markó Béla)

Kris Ćwik / Rolling Eye Photography (Keresztesi József)

Czimbal Gyula (Lanczkor Gábor, Terék Anna, Zalán Tibor, Zsille Gábor)

Csehy Flóra (Csehy Zoltán)

Deres Kornélia (Pollágh Péter)

Dragomán György (Szabó T. Anna)

Erdős Dénes (Seres Lili Hanna)

Falus Kriszta (Grecsó Krisztián)

Fazekas Márta (Fekete Vince)

Grégoire Fillion (Nagy Tímea)

Gál Csaba (Rakovszky Zsuzsa)

Garai Bálint (Bodor Emese)

Gáspár Gábor (Géczi János)

Gerőcs Péter (Gerevich András)

Gordon Eszter / Pagony (Molnár Krisztina Rita)

Golovics Gergely (Papp-Sebők Attila)

Horváth Gideon (Zilahi Anna)

Kása Tímea (Acsai Roland)

Kecskeméti Kálmán (Ágh István)

Kelemen Kinga (Demeter Arnold)

Keller Ami (Kollár Árpád)

Kincses Gyula (Parti Nagy Lajos)

Kiss Ferenc Mátyás (Veszprémi Szilveszter)

Kiss Richárd (Áfra János)

Kovács Gábor (Vörös István)

Lukács András (Szlukovényi Katalin)

Mărcuţiu-Rácz Dóra (Sánta Miriám)

Máté Péter / Jelenkor Kiadó (Závada Péter)

Máth Kristóf (Győrffy Ákos)

Miklóssi Szabó István (Kopriva Nikolett)

Molnár Béla (Lázár Júlia)

Páli Margit (Kiss Ottó)

Pataky Ildikó (Gál Ferenc)

Reviczky Zsolt (Kemény István)

Nicolas Richter (Tóth Krisztina)

Som Balázs (Korsós Gergő)

Stekovics Gáspár (Gergely Ágnes, Nógrádi Gábor)

Szabó László (Ladányi István)

Szabolcsi Ágnes (Szabolcsi Viktória)

Szentes Zágon (André Ferenc, Korpa Tamás)

Székelyhidi Zsolt (Kiss Judit Ágnes)

Szilágyi Lenke (G. István László, Schein Gábor)

Tímár Sára (Székely Szabolcs)

Valuska Gábor (Krusovszky Dénes, Nádasdy Ádám, Pál Sándor Attila, Takács Zsuzsa)

Várady Soma (Várady Szabolcs)

Varga László (Petőcz András)

Végh László / Jelenkor Kiadó (Kustos Júlia)

Weber Kristóf (Simon Márton)

Tartalom

A kötet szerzői

Acsai Roland

Ekloga az aggodalomról

Walther von der Vogelweide versére

Áfra János

Aki visszatér, mert már nem szorul védelemre

Ágh István

A házi szörny

Vénemberek vendégsége

A visszafoglalt birtok

André Ferenc

Hazaszeretet

Babiczky Tibor

Levél barátjához

Bánfalvi Samu

Kidobós

Dal a meztelenségről

Bánkövi Dorottya

A tenger nappal alszik

Most már elmehetsz

Bodor Emese

A felszabadulás dicsérete

Buda Ferenc

Meta

Csehy Zoltán

Dúlt könyvtár ez a nyár

Antik költő félkész kötetéhez

Egy költőre

Demeter Arnold

Ezt figyu

Beşină de valoare

Hodie mihi cras tibi

Fehér Renátó

Derkovits Gyula bal keze

Fekete Vince

Mire gondolsz?

G. István László

A láda

A zászló

Védelem helyett

Gál Ferenc

Járóföld

Géczi János

Az árnyak szavahihetőségéről

A hősnőről s az árnyékba merülő macskáról

Terzinák saját történetről

Gerevich András

Hang

Gergely Ágnes

Az ausztriai lépcsősor

Ha balszerencséd elkísér

Zelk Zoltán Sirálya

Grecsó Krisztián

Második triptichon

Középkorú szerelmesvers

Győrffy Ákos

Csehov szívében

Győri László

Ruháskosár

Nem tudtam

Európa

Kali Ágnes

Késésben

Karafiáth Orsolya

A koszorú

Kemény István

Mesterséges intelligencia

Keresztesi József

Biblia

A keserűséghez

Kamerás Pál felesége (ballada)

Kertész Eszter

Fészek vagy sodrás

Kiss Judit Ágnes

Nyelvvesztés

Húsz

Kiss Ottó

Bizonyíték

Idézet

Hőségriadó

Kollár Árpád

Lobogás

Kopriva Nikolett

öt országban

fekete folt

Korpa Tamás

Kert a Pantheonban

Korsós Gergő

Az xD-k kora

Kovács-Kovács Máté

Hajnika

Krusovszky Dénes

Függelék (Amiről nem írunk verset)

Kustos Júlia

Tűzfalak

Lackfi János

Tértelen tér

Ladányi István

Koszorú

Lanczkor Gábor

A vörös hattyú

Mintha az értelem

Vesék

Láng Orsolya

Visszaépítés

Oda-vissza

Lázár Júlia

Plath

Mindenkié

Most

Locker Dávid

Az ódához

Mért nem születtem kétszáz év előtt? – idő- és értékszembesítő költemény –

Kalandok, amikben végül nem fogok részt venni

Markó Béla

Az angyal éneke

A művészet hasznáról

Verstan

Molnár Krisztina Rita

Arany sisakban

Kis, szomorú dal

Nádasdy Ádám

A filozófia

A kenyeret kendőbe

A páros események

Nagy Tímea

Anyai örökség

Nógrádi Gábor

a duda 1953

Nyerges Gábor Ádám

Feldolgozás

Memoriter

Elemezzünk szerelmesverset

Ozsváth Zsuzsa

Hosszútáv

Pál Sándor Attila

Materialista vigasztalás

Istenes vers

Influenszer elégia (feat. Pumped Gabo)

Papp-Sebők Attila

Háború, boldogan

Parti Nagy Lajos

Verssírbeszéd

Petőcz András

Kaddis az anyáért, aki alszik

Pollágh Péter

Régi vágások

Rakovszky Zsuzsa

A hegyi asszony

Világ

Multiverzum

Sánta Miriám

Kertben

Schein Gábor

Ha téged, Jeruzsálem

Seres Lili Hanna

Poszeidón a medencében

A nimfák, a nimfák

Simon Adri

Haza

Simon Márton

Mióta tudom, hogy sosem tehetlek annyira boldoggá, mint az, amikor tetrisezel

Szabados Attila

Termelési napló

Az egyik kedvenc saját versem

Szabó T. Anna

Mélységes mély: tükör

Szabolcsi Viktória

Mintha csak Istenét

Székely Szabolcs

Mint aki látszik

Szlukovényi Katalin

Feketerigók

Szőcs Petra

Három kérdés, ami szerelemhez vezethet

Takács Zsuzsa

Nyári kertekben üldögélni

Az elmaradt ajánlás

Terék Anna

Szatyor

Tóth Krisztina

Mi legyen

Szétszórt csontok

A Fül

Várady Szabolcs

Itt szakít félbe

Vermesser Levente

Lázadás a Gépanya ellen. A menekülés

Veszprémi Szilveszter

Akik elvesztették a földet

Aki marad

Vörös István

A szerelmes versek

Ballada a prímszámoknak

Az idők jelei

Zalán Tibor

A leanderek hallgatnak Versek a hagyatékból

Závada Péter

A völgyről

Zilahi Anna

Hajszálerek

Zsille Gábor

Légtánc

A kötet szerzőiről

A könyvben szereplő fotók készítői

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Kézirat-előkészítő Molnár Eszter Edina
Korrektor Balogh Emerencia
Borító Polgárdi Ákos
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klára

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2024
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 977 058 63 7824 4
ISSN 0586-3783

Felhasznált betűtípus
Noto Serif – SIL Open Font Licence