Első rész

Egyszer volt, talán igaz is volt. A legmagasabb hegyeken túl a kék ég alatt terült el egy csodás birodalom. Egyik kitüremkedő hegytetőjén egy öreg kastély állt, amiben élt egy igazságos király a családjával, köztük két egyidőben született fiával. Felcseperedve mindketten mesterei lettek a kardforgatásnak, a közelharcnak, a vadászatnak, az íjászatnak és mindemellett egyformán bátrak és éleseszűek voltak. Már fiatalon az ország két legjobban képzett harcosává váltak. Test a test mellett harcoltak győzedelmes csatákban, így a kihívások eltörpültek tehetségük alatt.

A sok közös vonás mellett azonban volt egy tulajdonság, amiben a két testvér mégis csak teljesen eltért egymástól. Aka, az idősebbik fiú, szeretett dicsekedni, folyton bőszen verte a mellét és hirdette magáról, hogy ő mindenkinél erősebb és ügyesebb. A bátyánál, pár percel később született Uke, viszont egészen más volt.

Csendben, szerényen tette a dolgát, még talán különben is mint a testvére, de sosem büszkélkedett vele. Erénye a szerénysége volt.

A király már idős volt és eljött az ideje, hogy átadja a trónját valamelyik fiának. Nem tudta azonban eldönteni, hogy melyikük lenne alkalmasabb a feladatra; hiszen mindkettő képességeinek párja nem volt a földkerekségen. Így jött el a nap, amikor elhatározta, hogy kihívás elé állítja fiait: aki a legjobban helytáll közülük, azt teszi meg utódjának és megkapja a szomszéd királyság és egyben a földkerekség legszebb királylányának, Zédának a kezét is.