Cserny Ákos

Péteri Attila

Választójogi

és népszavazási

nagykommentárok

Wolters Kluwer Hungary • Budapest, 2022

Kiadja a

Wolters Kluwer Hungary Kft.

Budapest, 2022

1117 Budapest, Budafoki út 187–189.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info-hu@wolterskluwer.com

wolterskluwer.com/hu-hu

Felelős vezető: Kézdi Katalin, a Wolters Kluwer Hungary Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: dr. Krizsán Brigitta

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Gábor Zsolt

Felelős szerkesztő: dr. Szeder Sarolt

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

ISBN 978-963-594-024-0

Termékkód: NEB9973

Kiadványaink megvásárolhatóak a shop.wolterskluwer.hu webáruházban.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők:

dr. Cserny Ákos

dr. Péteri Attila

Kézirat lezárva:

2021. december 1.

Harmadik, átdolgozott kiadás

© dr. Berta Zsolt, dr. Cserny Ákos, dr. Péteri Attila, dr. Sári Miklós, Szablics János, Budapest, 2014, 2017

© dr. Cserny Ákos, dr. Péteri Attila, Budapest, 2022

© Wolters Kluwer Hungary Kft., Budapest, 2014, 2017, 2022

RÖVIDÍTÉSEK JEGYZÉKE

1997-es Ve.

1997. évi C. törvény a választási eljárásról

Abtv.

2011. évi CLI. törvény az Alkotmánybíróságról

Általános

adatvédelmi rendelet

Az Európai Parlament és a Tanács 2016. április 27-i (EU) 2016/679 rendelete a természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK rendelet [irányelv] hatályon kívül helyezéséről

Btk.

2012. évi C. törvény a Büntető Törvénykönyvről

EBESZ

Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet

ENSZ

Egyesült Nemzetek Szervezete

EPvjt.

2003. évi CXIII. törvény az Európai Parlament tagjainak választásáról

IFES

International Foundation for Electoral Systems

Infotv.

2011. évi CXII. törvény az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról

Mötv.

2011. évi CLXXXIX. törvény Magyarország helyi önkormányzatairól

Nemzetközi IDEA

International Institute for Democracy and Electoral Assistance

Njtv.

2011. évi CLXXIX. törvény a nemzetiségek jogairól

Nsztv.

2013. évi CCXXXVIII. törvény a népszavazás kezdeményezéséről, az európai polgári kezdeményezésről, valamint a népszavazási eljárásról

Nsztv.-módosítás

2016. évi XLVIII. törvény a népszavazás kezdeményezéséről, az európai polgári kezdeményezésről, valamint a népszavazási eljárásról szóló 2013. évi CCXXXVIII. törvény módosításáról

Nyilatkozat

A nemzetközi választási megfigyelés alapelveiről és a nemzetközi választási megfigyelők Magatartási Kódexéről szóló Nyilatkozat

OECD

Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (Organisation for Economic Co-operation and Development)

OSCE/ODIHR

Demokratikus Intézmények és Emberi Jogok Hivatala (Office for Democratic Institutions and Human Rights)

Ötv.

1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról

Övjt.

2010. évi L. törvény a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásáról

Pp.

2016. évi CXXX. törvény a polgári perrendtartásról

Ptk.

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről

Ptv.

1989. évi XXXIII. törvény a pártok működéséről és gazdálkodásáról

UNESCO

Egyesült Nemzetek Nevelésügyi, Tudományos és Kulturális Szervezete (United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization)

Ve.

2013. évi XXXVI. törvény a választási eljárásról

Vjt.

2011. évi CCIII. törvény az országgyűlési képviselők választásáról

VÁLASZTÓJOGI ÉS NÉPSZAVAZÁSI
NAGYKOMMENTÁROK

NAGYKOMMENTÁR
AZ ORSZÁGGYŰLÉSI KÉPVISELŐK VÁLASZTÁSÁRÓL SZÓLÓ 2011. ÉVI CCIII. TÖRVÉNYHEZ

Cserny Ákos / Péteri Attila

BEVEZETÉS

A választójogot Magyarország Alaptörvénye XXIII. cikk (1) bekezdése alapvető állampolgári alapjogként szabályozza, míg a választási alapelveket a 2. cikk (1) bekezdésében rögzíti. Mindezeket meghaladóan az Alaptörvény egyéb rendelkezéseket nem tartalmaz a választójog vonatkozásában, következésképpen az Országgyűlés feladata, hogy a választásokkal kapcsolatos anyagi és eljárási szabályanyagot megalkossa. Az Országgyűlés e döntési szabadságát csak az Alaptörvény keretei között gyakorolhatja: úgy köteles e rendelkezéseket meghozni, hogy azok az Alaptörvénnyel ne ütközzenek, abban foglalt alapvető jogot alkotmányellenes módon ne korlátozzanak. A törvényhozó e kötelezettségének eleget téve az országgyűlésiképviselő-választás anyagi jogi szabályait az országgyűlési képviselők választásáról szóló 2011. évi CCIII. törvényben (a továbbiakban: Vjt.) rendezte.

Az Országgyűlés

– alapozva Magyarország népképviseleten alapuló törvényhozási hagyományaira;

– garantálva, hogy hazánkban a közhatalom forrása a nép, amely hatalmát elsősorban választott képviselői útján, a választók akaratának szabad kifejezését biztosító választáson gyakorolja;

– biztosítva a választópolgárok jogát az általános és egyenlő választójoghoz, továbbá a közvetlen és titkos szavazáshoz;

– tekintettel arra, hogy a pártok közreműködnek a nép akaratának kialakításában és kinyilvánításában;

– elismerve, hogy a Magyarországon élő nemzetiségek államalkotó tényezők, és Alaptörvényben biztosított joguk az Országgyűlés munkájában való részvétel;

– garantálva továbbá, hogy a határainkon kívül élő magyar állampolgárok a politikai közösség részesei;

az Alaptörvény végrehajtására, az Alaptörvény XXIII. cikk (1), (4) és (6) bekezdése és 2. cikk (1) és (2) bekezdése alapján, a magyar országgyűlési képviselők választásának anyagi jogi szabályairól a következő törvényt alkotja.

1. A választási alapelvek

A választási rendszer demokratizmusának egyik fokmérője, hogy az Alkotmány és alkotmányos jogszabályok deklarálják-e az alábbi, úgynevezett választási alapelveket és megteremtik-e ezek érvényesülésének jogi és szervezeti biztosítékait. [Az alapelvek levezethetők az Egyesült Nemzetek Szervezete (a továbbiakban: ENSZ) keretében, 1966-ban elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya 25. Cikkéből is.] Az Alaptörvény 2. cikk (1) bekezdése öt választási alapelvet határoz meg, melyekre a Vjt. a preambulumában is hivatkozik. Ezek a választójog általánossága és egyenlősége, a szavazás közvetlensége és titkossága, valamint a szabad választás alapelve.

2. A választójog általánossága

a) Az alapelv értelmében minden nagykorú magyar állampolgárt – az Alaptörvény XXIII. cikk (4) és (6) bekezdésében meghatározott kivételektől eltekintve – megillet a választójog az országgyűlésiképviselő-választáson.

Az Alkotmánybíróság 6/1991. (II. 28.) AB határozatában megfogalmazott álláspontja szerint – mivel különösen fontos állampolgári jogról van szó – az általánosság alapelve csak igen jelentős elvi indokból korlátozható. Ennélfogva sem kényelmi szempontok, sem áthidalható technikai nehézségekre való hivatkozás, sem pedig a választási eredmény minél rövidebb idő alatt történő nyilvánosságra hozatalára irányuló célkitűzés nem szolgálhat alapul a korlátozáshoz.

A korlátozásnak – az előbbieken túl – természetesen összeegyeztethetőnek kell lennie az Alaptörvény rendelkezéseivel is. Ennek megfelelően határozza meg Magyarország Alaptörvénye a XXIII. cikk (1) és (6) bekezdésében azokat a feltételeket, melyek teljesülése esetén gyakorolható a választójog. Ezek a politikai közösséghez való tartozás (magyar állampolgárság), meghatározott életkor elérése (nagykorúság), továbbá az a tény, hogy az illető személyt a bíróság a választójog gyakorlásából ne zárja ki.

b) A nagykorúság meglétének követelménye pozitív feltétel. A magyar állampolgárok a nagykorúság elérését követően az országgyűlési képviselők, az Európai Parlament tagjai, valamint a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásán is aktív és passzív választójoggal rendelkeznek.

A nagykorúság fogalmát a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény 2:10. §-a bontja ki. Eszerint nagykorú az a személy, aki betöltötte a 18. életévét, továbbá az a 18. életévét még be nem töltött kiskorú, aki gyámhatósági engedéllyel házasságot kötött, kivéve, ha a házasságot a bíróság a cselekvőképesség hiánya vagy szükséges gyámhatósági engedély hiánya miatt érvénytelenítette. Egyéb, bíróság által érvényesített érvénytelenségi ok vagy a házasság felbomlása esetén a nagykorúság és annak választójogi következményei megmaradnak.

c) Fontos megjegyezni, hogy az Alaptörvény a korábbi gyakorlattól eltérően nem támasztja feltételként a magyarországi lakóhelyet az országgyűlési választásokon való aktív és passzív választójog gyakorlásához, melynek következtében a magyarországi lakóhellyel nem rendelkező, de magyar állampolgársággal bíró személyek is választók és választhatók. (Hozzátesszük, hogy a legtöbb európai ország már régóta a lakóhelyre való tekintet nélkül garantálja állampolgárainak a parlamenti választójogot.)

A választópolgárok azonos alapon történő joggyakorlását, így az általánosság alapelvének érvényesülését szolgálják a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvényben (a továbbiakban: Ve.) alkalmazott egyes jogintézmények, így például az átjelentkezés, a külképviseleti szavazás, a levélszavazás, illetve a mozgóurnával történő szavazás lehetőségének biztosítása, továbbá a fogyatékossággal élők szavazásának könnyítését biztosító megoldások is.

3. A választójog egyenlősége

Az egyenlő választójog követelménye speciális szabály az általános jogegyenlőségi rendelkezésekhez képest. Az Alaptörvény a XV. cikk (2) bekezdésében rögzíti ugyanis, hogy Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés – így faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel – nélkül biztosítja. Természetesen a diszkrimináció tilalma a választójog területén is alapkövetelmény, de ez csak abban az esetben mérhető, ha azonos jogalanyi körre vonatkoztatjuk. A diszkrimináció tilalmába ütközik az azonos jogalanyi körhöz tartozó személyek indokolatlan és alaptörvény-ellenes módon történő megkülönböztetése [22/2005. (VI. 17.) AB határozat]. Ellenben fel sem merül az alaptörvény-ellenesség kérdése akkor, ha különböző alanyi körre vonatkozóan, eltérő szabályokat rögzít a jogalkotó.

Az egyenlőség alapelvének két oldala van: egyrészt a szavazatok egyenértékűsége, másrészt a szavazatok közel azonos súlya. Az előbbi formai, a második tartalmi oldalról ragadja meg a szavazójog egyenlőségének alapelvét, de komoly gyakorlati jelentősége van annak, hogy kinek hány szavazata van, és egy választókerületben hány választópolgár szavazhat. (A tartalmi egyenértékűségre a választókerületeknél, míg a formai szempontokra a szavazásnál térünk ki.)

A választójog egyenlősége nemcsak a választópolgárok oldalán megjelenő követelmény, hanem a jelöltek közötti esélyegyenlőséget is magában foglalja. A választási eljárásban mind a választási szerveknek, mind az egyéb szereplőknek (például média, sajtó) biztosítaniuk kell ezen alapelv érvényesülését.

4. A szavazás közvetlensége

Az alapelvből következik, hogy a magyar választópolgárok közvetlenül adják le voksukat, személy vagy testület közbeiktatása, illetőleg áttételes megoldás nélkül, mind az országgyűlési egyéni választókerületek képviselőjelöltjeire, mind pedig az országos listákra. E gyakorlattal szemben a közvetett szavazásra példa az Amerikai Egyesült Államok elnökválasztási gyakorlata, ahol az elnököt a polgárok közvetve, elektorok útján választják. Ugyancsak közvetett választásról beszélhetünk Németországban és Ausztriában, ahol a különböző tartományi parlamentek közvetlenül választott képviselői delegálják a szövetségi parlament tagjainak egy részét.

Nem jelenti a közvetlenség alapelvének sérelmét sem az a tény, hogy a választások során a választópolgárok a pártok, illetőleg a jelölő szervezetek által összeállított listára szavaznak, és szavazatukkal nem befolyásolhatják a jelöltek listán belüli sorrendjét, sem pedig a töredékszavazatok rendszere.

5. A szavazás titkossága

A szavazás titkosságának alapelve – mint a választások tisztaságának egyik legfőbb biztosítéka – azt jelenti, hogy a választópolgár által leadott szavazat tartalma semmilyen körülmények között nem kerülhet nyilvánosságra. Ennek garanciája egyfelől az, hogy meg kell teremteni a lehetőséget a választópolgárok számára a titkos – más személy által nem megismerhető – szavazásra, másrészt olyan technikai és eljárási rendszert kell kialakítani, amely nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a választópolgár milyen tartalmú szavazatot adott le.

A szavazás titkossága a választásokkal szemben támasztott feltétlen érvényesülést kívánó követelmény, azaz korlátozása nem fogadható el. A titkosság követelményének természetesen a szavazás minden formájánál érvényesülnie kell, olyan törvényi biztosítékok mellett, mint például a szavazófülke, a lepecsételt urna vagy a szavazóhelyiségben tartózkodók körének szabályozása. A hagyományos, szavazóhelyiségben személyesen történő szavazás esetében azonban lényegesen könnyebb az alapelv biztosítása, szemben a választás egyéb módokon (levélben, mozgóurnával) történő gyakorlásánál. A választási szervek feladata az, hogy a jogszabályoknak megfelelően, a titkosság biztosításának követelményét szem előtt tartva alakítsák ki a szavazóhelyiséget, és garantálják a választópolgárok befolyásolástól mentes joggyakorlását.

6. A szabad választás alapelve

Az Alaptörvény a demokratikus választások egyik legfontosabb alapelvével egészítette ki az Alkotmányban még csak négy elemből álló választási alapelvek körét. Míg a többi alapelv érvényesítését az állam konkrét jogszabályi rendelkezések megalkotásával biztosítja, addig a választók akaratának szabad kifejezését biztosító választások garanciáját nemcsak a fair választási szabályozás, hanem – a választási szabályozáson túlmutató módon – a jelöltek, pártok, választópolgárok alkotmányos jogainak széles körű érvényesülése adja. Ide tartozik például az egyesülési jog, a gyülekezési jog, a véleménynyilvánítás szabadsága, a sajtó és a média szabadsága és sokszínűsége, a diszkrimináció tilalma vagy a hatékony jogorvoslathoz való jog.

7. A nemzetiségek parlamenti képviselete

a) A nemzeti és etnikai kisebbségek országgyűlési képviseletének Alkotmányból fakadó szükségességét az Alkotmánybíróság az 1990-es években két döntésében is rögzítette. A 35/1992. (VI. 10.) AB határozatban megállapította, hogy az Országgyűlés jogalkotói feladatát elmulasztva alkotmányellenes helyzetet idézett elő, amikor nem szabályozta a nemzeti és etnikai kisebbségek parlamenti képviseletét. Az Alkotmánybíróság felhívta az Országgyűlést, hogy ezen elmulasztott törvényalkotási kötelezettségének 1992. december 1-jéig tegyen eleget. A testület rögzítette továbbá, hogy a képviselet szükséges előfeltétele annak, hogy a nemzeti és etnikai kisebbségek államalkotó tényezői szerepüket betölthessék, azonban a nemzeti és etnikai kisebbségek általános képviseletének törvényi biztosítása addig, és azt követően még hosszú ideig nem történt meg az Alkotmány rendelkezéseinek megfelelő mértékben és módon. [Lásd erről még a 24/1994. (V. 6.) AB végzést.]

A nemzeti és etnikai kisebbségek parlamenti képviseletének megteremtése az egyik legrégebben fennálló alkotmányos mulasztása volt tehát az Országgyűlésnek, holott a nemzetiségek államalkotó tényező voltának megfogalmazása már az Alkotmány 1989. évi módosítása során megtörtént. Az Alaptörvény ugyanakkor ma már nemcsak a nemzetiségek államalkotó szerepét ismeri el, hanem jogukat is az Országgyűlés munkájában való részvételre [Alaptörvény 2. cikk (2) bekezdés].

b) A kisebbségek esélyegyenlősége biztosításának eszközeként több nemzetközi dokumentum említi a pozitív diszkriminációs intézkedések lehetőségét. Ilyen például a Faji Megkülönböztetés Valamennyi Formájának Megszüntetéséről szóló ENSZ-Egyezmény; az Európa Tanács Nemzeti Kisebbségek Védelméről szóló Keretegyezménye; a Nemzeti, Etnikai, Vallási vagy Nyelvi Kisebbségek Jogairól szóló ENSZ-deklaráció; az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet (a továbbiakban: EBESZ) Koppenhágai Dokumentuma, vagy az Európa Tanács Parlamenti Közgyűléseinek egyes ajánlásai.

Az Európa Tanács Nemzeti Kisebbségek Védelméről szóló, Strasbourgban, 1995. február 1-jén kelt keretegyezménye alapján Magyarország mint szerződő ország kötelezettséget vállal arra, hogy megteremti a nemzeti kisebbségekhez tartozó személyek számára azokat a feltételeket, amelyek a kulturális, a társadalmi és a gazdasági életben, valamint a közügyekben – különösképpen az őket érintőkben – való részvételhez szükségesek.

8. A határon túli állampolgárok választójoga

a) Az ország határain túl élő állampolgárok választójogának biztosítása tekintetében Magyarország az utolsók között volt Európában. Az Alaptörvény preambulumában ígéretet tesz arra, hogy hazánk megőrzi az elmúlt évszázad viharaiban részekre szakadt nemzetünk szellemi és lelki egységét. Az Alaptörvény D) cikke rögzíti, hogy „Magyarország az egységes magyar nemzet összetartozását szem előtt tartva felelősséget visel a határainkon kívül élő magyarok sorsáért, elősegíti közösségeik fennmaradását és fejlődését, támogatja magyarságuk megőrzésére irányuló törekvéseiket, egyéni és közösségi jogaik érvényesítését, közösségi önkormányzataik létrehozását, szülőföldön való boldogulásukat, valamint előmozdítja együttműködésüket egymással és Magyarországgal”. A XXIII. cikk (1) bekezdése pedig kimondja azt is, hogy „[m]inden nagykorú magyar állampolgárnak joga van ahhoz, hogy az országgyűlési képviselők, a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek, valamint az európai parlamenti képviselők választásán választó és választható legyen”. Ez utóbbi alaptörvényi rendelkezés tehát jelentős változást jelent, hiszen a korábbi Alkotmány a választásra jogosult magyar állampolgárok körét még az államterületen lakóhellyel rendelkezőkre szűkítette.

b) Az Alaptörvény értelmében a magyarországi lakóhely a továbbiakban nem feltétele a választójog gyakorlásának az országgyűlésiképviselő-választás és az országos népszavazás során. Az Alaptörvény XXIII. cikk (4) bekezdése ugyan lehetővé teszi, hogy sarkalatos törvény a választójogot vagy annak teljességét magyarországi lakóhelyhez kösse, azonban a Parlament ezzel a felhatalmazással az országgyűlési választások tekintetében csak az országgyűlési képviselők 2014. évi általános választásának kitűzéséig élt teljes terjedelemben [Vjt. 24. § (3) bekezdés], míg ezt követően a külhoni választópolgárok tekintetében a szavazás jogát a pártlistás szavazásra korlátozta. Mindezzel a hazai szabályozás is reagált – a nemzetközi trendekkel összefüggésben – a választások egyfajta „nemzetköziesedésének” folyamatára.

Kapcsolódó joggyakorlat

22/2005. (VI. 17.) AB határozat Az egyenlő választójog alapelvéből következő alkotmányos követelmény, hogy az egyéni választókerületekben a választásra jogosultak száma a lehető legkisebb mértékben térjen el egymástól.

35/1992. (VI. 10.) AB határozat Az Országgyűlés alkotmányos mulasztását rögzíti a kisebbségek parlamenti képviselete tárgyában.

6/1991. (II. 28.) AB határozat A választójog általánosságának és egyenlőségének korlátozása csak igen jelentős elvi indokból fogadható el és egyeztethető össze az Alkotmánnyal.

2/1990. (II. 18.) AB határozat A titkosság követelményének nem lehet olyan kiterjesztő értelmezést tulajdonítani, hogy a titkosság nem csupán a szavazásra, hanem a választással kapcsolatos valamennyi eljárásra irányadó.

Kúria Kvk.III.37.981/2016/3. Nem tekinthető tartózkodásra is alkalmas szavazófülkének egy asztalra kitett háromoldalú papírral elhatárolt szerkezetet. A helyi választási iroda ezért megsértette a Ve. 167. § (2) bekezdését, amikor nem biztosított legalább két – a törvényi rendelkezéseknek megfelelő – szavazófülkét a választás titkossága érdekében.

Kúria Kvk.II.37.967/2016/2. Önmagában nem sérti a választás, a szavazás titkosságát, ha a választópolgár a szavazólapról a szavazófülkében fényképfelvételt készít, tekintve, hogy az adott szavazat konkrét választópolgárhoz kötésére önmagában nem alkalmas.

Kúria Kvk.VI.37.942/2016/2. A rendeltetésszerű joggyakorlás választójogi alapelvébe ütközik az a magatartás, mely az országos népszavazás szavazólapjának lefényképezésére és az erre a célra létrehozott applikáción keresztül történő közzétételére hívja fel a választópolgárokat.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény D) cikk, XV. cikk, XXIII. cikk, 2. cikk

Ve.

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 2:10. §

2011. évi CLXXIX. törvény a nemzetiségek jogairól

1. Értelmező rendelkezések

1. § E törvény alkalmazásában:

lakóhely: a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló törvény szerinti lakóhely, lakóhellyel nem rendelkező állampolgár esetében a tartózkodási hely.

párt: a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló törvény alapján létrehozott és nyilvántartásba vett szervezet.

Értelmező rendelkezések

A lakóhely fogalmánál a Vjt. átveszi a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény 5. § (2) és (3) bekezdésének meghatározását. E meghatározással szükségszerűen összhangban áll a Ve. is. Utóbbi szerint a „magyarországi lakcím: a bejelentett magyarországi lakóhely címe; a sem magyarországi, sem külföldi bejelentett lakóhellyel nem rendelkező személy esetében a bejelentett magyarországi tartózkodási hely címe” [Ve. 3. § (1) bekezdés 5. pont].

A párt fogalmának meghatározásánál a törvény a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvényre (a továbbiakban: Ptv.) utal. A Ptv. 1. §-a alapján a párt az egyesület egy különös formája, mely nyilvántartott tagsággal rendelkezik, és amely a nyilvántartásba vételét végző bíróság előtt kinyilvánítja, hogy a Ptv. rendelkezéseit magára nézve kötelezőnek ismeri el. A pártok tehát az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról, valamint a civil szervezetek működéséről és támogatásáról szóló 2011. évi CLXXV. törvény szervi hatálya alá tartoznak, azonban részükre törvény az egyesületre vonatkozó rendelkezésektől eltérő szabályokat állapíthat meg.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2011. évi CLXXV. törvény az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról, valamint a civil szervezetek működéséről és támogatásáról

1992. évi LXVI. törvény a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról

Ptv.

2. A választójog

2. § (1) A választójog gyakorlása a választópolgár szabad elhatározásán alapul.

(2) Az országgyűlési képviselők választásán a névjegyzékben szereplő választópolgárok gyakorolhatják választójogukat.

(3) Az országgyűlési képviselők választásán nem választható, aki jogerős ítélet alapján szabadságvesztés büntetését vagy büntetőeljárásban elrendelt intézeti kényszergyógykezelését tölti.

1. A szabad elhatározáson alapuló joggyakorlás

A választójog alapvetően jogosultság, tekintettel arra, hogy annak gyakorlása a választópolgár szabad elhatározásán alapul. A választójog gyakorlása ugyanakkor nem csupán a polgár szavazásban való részvételére vagy a jelöltként történő indulására vonatkozik, hanem felöleli a választási eljárás valamennyi mozzanatát, amelyet biztosító eljárási alapelv a választási eljárásban való önkéntes részvétel elve [Ve. 2. § (1) bekezdés b) pont].

Létezik olyan európai választójogi modell, amely nem csupán jogként, hanem kötelezettségként kezeli az aktív választójog gyakorlását, így a választójog fennállása esetén, a szavazáson való meg nem jelenést szankcionálja. Ilyen szabályozási gyakorlat honos például Belgiumban.

A szabad elhatározás a szavazási folyamatban nem csupán a szavazáson való részvételt vagy az attól való tartózkodást, de a szavazat tartalmának szabad megválasztását is jelenti. Ennek védelmét szolgálja a szavazás titkosságára vonatkozó választási alapelv.

Szintén a választójog szabad elhatározáson alapuló gyakorlásának védelmét szolgálják a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény (a továbbiakban: Btk.) 217. és 350. §-ának egyes rendelkezései.

2. A névjegyzékben szerepléshez kötött joggyakorlás

A Vjt. a névjegyzékben való szerepléshez köti a választójog gyakorlását. Ennek a rendelkezésnek elsősorban a magyarországi lakcímmel nem rendelkező választópolgárok tekintetében van kiemelkedő jelentősége. Az Alaptörvény XXIII. cikk (1) bekezdése alapján ugyan valamennyi határon túl élő nagykorú magyar állampolgár rendelkezik választójogosultsággal, a választójogát azonban csak az gyakorolhatja, akit a Ve. szabályainak megfelelően kérelmére a Nemzeti Választási Iroda névjegyzékbe vesz (aktív regisztráció). Ennek az eljárásjogi jellegű előírásnak a részletesebb kibontását a Ve. rendelkezései tartalmazzák.

3. A választójog

Számos közismert nemzetközi dokumentum rögzít a választójog vonatkozásában rendelkezéseket, melyek néha szűkebben, máskor részletesebben szabályozzák a kérdéskört. Így például az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata 21. cikkében bár nem részletezi, de említi a szabad választások és a választójog kérdéskörét. Az Emberi Jogok Európai Egyezménye Első Kiegészítő Jegyzőkönyv 3. Cikke deklarálja a szabad választáshoz való jogot: „A Magas Szerződő Felek kötelezik magukat arra, hogy és[z]szerű időközönként, titkos szavazással szabad választásokat tartanak olyan körülmények között, melyek a törvényhozó testület megválasztását illetően biztosítj[ák] a nép véleményének kifejezését.” A Velencei Bizottság Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentuma értelmében pedig az államnak aktív magatartásával hozzá kell járulnia ahhoz, hogy a polgár élhessen a választójogaival.

Az Alaptörvény szerint a választójog alapvető állampolgári jogosultság. Olyan alapvető politikai jog, amely az állampolgároknak a hatalomgyakorlásban való részvételét hivatott biztosítani, és amelynek érvényesülése azt a követelményt támasztja az állammal szemben, hogy biztosítsa gyakorlásának feltételeit, módját, rendjét, valamint garanciáit. E kötelezettség egyrészt jogalkotási, másrészt konkrét szervezési feladatokat ró az államra. A jogi szabályozás alapját az Alaptörvényben és kétharmados törvényekben lefektetett szabályok képezik, amely mellett számos miniszteri rendelet részletezi a kérdéskört. A szervezési feladatokat 2014. május 3-tól a Nemzeti Választási Iroda látja el, autonóm államigazgatási szervként.

4. Negatív személyi feltétel a választójog gyakorlása tekintetében

Amennyiben valakit a bíróság a választójogból kizárt – akár bűncselekmény elkövetése, akár belátási képességének korlátozottsága miatt –, nem rendelkezik választójoggal. E követelményt már az Alkotmány is rögzítette, de az Alaptörvény szabályozása mégis alapvetően eltérő. A korábbi gyakorlatnak megfelelően, ha a bíróság valakit jogerős ítélettel automatikusan cselekvőképességet korlátozó vagy kizáró gondnokság alá helyezett, a közügyek gyakorlásától eltiltott, letöltendő szabadságvesztés-büntetésre ítélt, vagy büntetőeljárásban elrendelte intézeti kényszergyógykezelését, egyben elvesztette a választójogát is. A választójog gyakorlásának kérdésére a bíróságnak külön ki sem kellett térnie, az automatikusan megszűnt. Az Alaptörvény azonban a XXIII. cikk (6) bekezdésében foglalt megfogalmazásával, miszerint a fent felsorolt feltételek miatt a bíróság a választójogból kizárhatja az állampolgárt, olyan feltételt támasztott a bírósággal szemben, hogy egyedileg vizsgálja meg a választójogból való kizárás szükségességét. A Btk. alapján a bíróság ezt szándékos bűncselekmény elkövetése esetén köteles megtenni, amennyiben a terheltet végrehajtandó szabadságvesztésre ítéli. Amennyiben a bíróság úgy dönt, hogy a terhelt a közügyek gyakorlásában való részvételre méltatlan, többek között sem aktív, sem passzív választójogát nem gyakorolhatja [Btk. 61. § (1) bekezdés, (2) bekezdés a) pont].

Ugyancsak elveszíti mind az aktív, mind a passzív választójogát az, akit a bíróság a gondnokság alá helyezéssel kapcsolatos perben kizár a választójogból.

Magyarország 2007-ben csatlakozott az ENSZ keretében elfogadott, a Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezményhez (kihirdette: a Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 2007. évi XCII. törvény), amelynek 29. cikk a) pontja szerint „a részes államok másokkal azonos alapon garantálják a fogyatékossággal élő személyek számára politikai jogaik élvezetét, és vállalják, hogy biztosítják, hogy a fogyatékossággal élő személyek másokkal azonos alapon, hatékonyan és teljeskörűen vehessenek részt a politikai életben és a közéletben, közvetlenül vagy szabadon választott képviselőkön keresztül, beleértve a fogyatékossággal élő személyek jogát és lehetőségét a szavazásra és választhatóságra”.

Az egyezményben leírtak megvalósulásának ellenőrzésére hivatott Fogyatékossággal Élő Személyek Jogainak Bizottsága 2011. szeptember 23-i, Spanyolországról szóló országjelentése szerint a szellemi fogyatékossággal élő személyek a választójogból még a választási képesség egyéni vizsgálata alapján sem zárhatók ki. A Fogyatékossággal Élő Személyek Jogainak Bizottsága Magyarországot a 2012. szeptember 27-i országjelentésében e tárgyban szintén elmarasztalta.

A Fogyatékossággal Élő Személyek Jogainak Bizottsága álláspontja szerint az egyezmény megköveteli, hogy minden szellemi fogyatékossággal élő személyt a szellemi fogyatékossággal nem élő személyekhez hasonlóan megillessen a választójog, a választójogból való kizárásra a belátási képesség korlátozottságára hivatkozva még egyedi bírói döntésben se kerülhessen sor.

Az Alaptörvény szabályozása tehát – amely lehetővé teszi a fogyatékossággal élő személyek megfosztását a választójogtól – ellentétes Magyarország egyezményben foglalt kötelezettségeivel.

Az Alaptörvény XXIII. cikk (4) bekezdése szerint sarkalatos törvény a választhatóságot további feltételekhez kötheti. Ezzel a lehetőséggel élt a törvényalkotó, amikor a passzív választójog gyakorlásának lehetőségéből kizárta mindazokat, akik jogerős ítélet alapján szabadságvesztés-büntetésüket vagy büntetőeljárásban elrendelt intézeti kényszergyógykezelésüket töltik. A szabadságvesztés-büntetés alkalmazásának tehát nem okszerű következménye a közügyektől eltiltás, így azok a polgárok, akik szabadságvesztés-büntetésüket töltik, nem minden esetben vannak eltiltva a közügyektől. Ez a helyzet azt eredményezi, hogy részükre a szavazás feltételeit biztosítani kell. (Lásd az Emberi Jogok Európai Bírósága X. kontra Németország ügyben 1976. október 6-án hozott döntése 326. és 337. pontját, a kérelem száma: 2728/66.)

Kapcsolódó joggyakorlat

32/2004. (IX. 14.) AB határozat A szavazás titkosságát az államnak minden körülmények között biztosítania kell.

5/2002. (II. 22.) AB határozat A jelöltté válás nem alkotmányos alapjog, kivéve, ha a választópolgár teljesíti a törvényben foglalt feltételeket.

63/B/1995. AB határozat Az Országgyűlésnek döntési szabadsága van a választójogi szabályok megalkotásakor.

38/1993. (VI. 11.) AB határozat Egy hatalmi ág legitimitása fakadhat egy másik hatalmi ágból, de a felhatalmazásnak ilyen esetben is a néptől kell származnia.

6/1991. (II. 28.) AB határozat A választójog kiemelkedően fontos politikai jog, melynek jelentőségét az adja, hogy a választópolgárok csak négyévente tudnak beleszólni a törvényhozó testület összetételébe.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény XXIII. cikk

Ve. V. Fejezet

Btk. 61. §, 350. §

2007. évi XCII. törvény a Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről

Kapcsolódó európai uniós jogi szabályozás

Európa Tanács Miniszteri Bizottsága Rec(2006)5. számú ajánlása az Európa Tanács Akciótervéről, amely a fogyatékos emberek jogainak érvényesítését, társadalomban való teljes körű részvételük előmozdítását segíti elő a fogyatékos emberek életminőségének javításával Európában a 2006–2015 közötti időszakban.

3. Az országgyűlési képviselők száma

3. § (1) Az országgyűlési képviselők száma százkilencvenkilenc.

(2) Százhat országgyűlési képviselőt egyéni választókerületben, kilencvenhárom országgyűlési képviselőt országos listán választanak.

Az országgyűlési képviselők száma

A hazai megoldás kombinálja a többségi és az arányos választási rendszer elemeit. Ennek megfelelően a törvény kötötten határozza meg mind az egyéni választókerületekben, mind a listás választókerületben kiosztható mandátumok maximális számát: százhat egyéni választókerületre osztja az országot, amely egyben egy kilencvenhárom mandátumos országos listás választókerületet alkot.

(E megoldás alapjaiban tér el a magyar választási rendszer korábbi megoldásától, ahol a százötvenkettő területi és ötvennyolc kompenzációs mandátum flexibilisen változott egymáshoz képest. Azon mandátumok ugyanis, amelyeket területi listán nem sikerült kiosztani a szavazatok eloszlása miatt, a jelenlegit megelőző választási mechanizmusban az országos kompenzációs mandátumok számát növelték.)

Az országgyűlési képviselői létszám ilyen módon történő megváltoztatása alapvetően annak a – rendszerváltás óta meglévő – társadalmi elvárásnak való megfelelésként értékelhető, hogy csökkenjen a politikai elit létszáma Magyarországon.

4. Az egyéni választókerületek

4. § (1) Minden egyéni választókerületben egy országgyűlési képviselő választható.

(2) Az egyéni választókerületeket úgy kell kialakítani, hogy

a) azok ne lépjék át a megyehatárokat, valamint a főváros határát,

b) azok összefüggő területet alkossanak,

c) a választásra jogosultak száma megközelítően azonos legyen.

(3) A fővárosi kerület, valamint – ha a választásra jogosultak száma meghaladja az egyéni választókerületek választásra jogosultjainak átlagos számát – a település két vagy több egyéni választókerületre osztható.

(4) Az egyéni választókerület választásra jogosultjainak száma az egyéni választókerületek választásra jogosultjainak országos számtani átlagától tizenöt százaléknál nagyobb mértékben – a földrajzi, nemzetiségi, történelmi, vallási és egyéb helyi sajátosságokat, valamint a népességmozgást is figyelembe véve – kizárólag a (2) bekezdés a) és b) pontjában foglaltak érvényesülése érdekében térhet el.

(5) A megyékben és a fővárosban az egyéni választókerületek számát az 1. számú melléklet, sorszámát, székhelyét és területi beosztását a 2. számú melléklet tartalmazza.

(6) Ha a (4) bekezdésben foglalt eltérés meghaladja a húsz százalékot, az Országgyűlés a 2. számú mellékletet módosítja. Az országgyűlési képviselők általános választását megelőző év első napja és az országgyűlési képviselők általános választásának napja közötti időben – az Országgyűlés feloszlása vagy feloszlatása miatti választás kivételével – nem kerülhet sor a 2. számú melléklet módosítására.

(7) Helységnév, közterület-elnevezés, helyrajzi szám - és házszámváltozás esetében a 2. számú mellékletben szereplő választókerületek területi beosztása változatlan marad.

(8) A (4) és (6) bekezdésben foglalt eltérés mértékét az országgyűlési képviselők megelőző általános választásának napján választásra jogosultak számához viszonyítva kell megállapítani.

(9) Amikor az Országgyűlés a megyehatárok vagy a főváros határának megváltoztatásáról dönt, egyidejűleg gondoskodik az egyéni választókerületek határainak megváltoztatásáról.

Az egyéni választókerületek

a) A Vjt. a választókerületek meghatározásának új szabályaival a választójog egyenlőségének alkotmányos követelményét törekszik megteremteni. Az Alkotmánybíróság többször kifejtette, hogy az egyéni választókerületek területének megállapítása, valamint az egyes választókerületekre jutó választópolgárok száma közvetlen összefüggésben van a választójog érvényesülésével, ezen belül az egyenlő választójog alapelvével [22/2005. (VI. 17.) AB határozat, 193/2010. (XII. 8.) AB határozat]. Az egyéni választókerületek megyénkénti megoszlása és az egyes választókerületek területének körülírása alapvetően befolyásolja az egyéni jelöltekre leadható szavazatok súlyát. Következésképpen az, hogy teljesülnek-e az alkotmányossági követelmények, alapvetően attól függ, hogy az egyéni választókerületekben a választásra jogosultak száma a lehető legkisebb mértékben és csak megfelelő alkotmányos indokkal térhet el egymástól. Minél jelentősebb a különbség a választásra jogosultak száma között, annál erősebb alkotmányos indok szükséges az eltérés igazolásához. Azonban a legkisebb különbségek is alkotmányellenesek lehetnek, ha azok célja a manipuláció. Az Alkotmánybíróság 22/2005. (VI. 17.) AB határozatában megfogalmazott álláspontja szerint a névjegyzékben szereplő választópolgárok száma közötti kétszeres eltérés mindenképpen ellentétes az egyenlő választójog elvével.

A szavazatok megközelítőleg azonos súlyának követelménye a választójog egyenlőségének részét képezi, de a szavazatok tartalmi egyenértékűségének követelményét fogalmazza meg. A kiindulópont itt is az, hogy a jogszabályoknak kifejezésre kell juttatniuk a választópolgárok egyenlőségét: a szabályozás nem tehet indokolatlan különbséget a választópolgárok egyes csoportjai között. A jogalkotó ezzel az alapelvvel egy tartalmi követelményt fogalmaz meg, amely alapján a szavazatoknak akkor lehet közel egyenlő súlya, ha lehetőség van arra, hogy egyenlő számú szavazó döntése eredményezzen mandátumot. A választójog egyenértékűségénél a fentiekben taglalt „egy ember – egy szavazat” eljárásjogi elv könnyen értelmezhető és a gyakorlatban könnyen ellenőrizhető, számszerűsített elvárás. A szavazatok azonos súlya azonban már árnyaltabb követelmény.

b) Az Alaptörvény 2. cikk (1) bekezdésében megfogalmazott alapelv értelmében a választási rendszert nem lehet manipulálni, és sem a választási földrajz kialakítása, sem a mandátumkiosztás módszere nem eredményezheti azt, hogy egyes választói csoportok indokolatlan módon hátrányosabb helyzetbe kerüljenek másokhoz képest.

A Magyarországon bevezetett vegyes országgyűlési választási rendszer egyaránt tartalmazza a többségi és az arányos választási rendszerekre jellemző elemeket is. Képviselői mandátumhoz lehet jutni a többségi elv alapján az egyéni választókerületekben, valamint az arányossági elv alapján az országos listákról. A választójog egyenlősége nem jelenti és nem is jelentheti a választáskor kifejezett politikai akaratok csorbítatlanul egyenlő érvényesülését [3/1991. (II. 7.) AB határozat]. Bár az Alaptörvény kimondja a választójog egyenlőségét, az állampolgári politikai akarat képviselők útján való, azaz közvetett érvényesülése természetszerűleg aránytalanságot eredményez. A választókerületek kialakítása, a választási földrajz és a mandátumkiosztás kialakításának módja, a választási matematika nagymértékben befolyásolja azt a folyamatot, ami által a szavazatból mandátum lesz. A szavazatok megközelítőleg azonos súlyának követelménye itt kell hogy érvényesüljön, az elv azonban abszolút értelemben maradéktalanul, torzulásmentesen biztos, hogy nem fog megvalósulni. A tartalmi egyenlőség szempontjából annak nincs jelentősége, hogy konkrétan hány szavazat eredményez mandátumot. Az eltérés adódhat többek között abból, hogy az azonos nagyságú választókerületekben különbözhet a versengő jelöltek, jelölő szervezetek száma, eltérő méreteket mutathat a szavazópolgárok aktivitása. A választási részvétel miatti eltérések és a ténylegesen leadott szavazatok megoszlása azonban nincs kihatással az Alaptörvény 2. cikk (1) bekezdéséből következő „egyenlő választójog” elvének érvényesülésére.

c) Az Alkotmánybíróság a 22/2005. (VI. 17.) AB határozatában áttekintette a Velencei Bizottság Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentumában foglalt, a választókerületek kialakításával szembeni elvárásokat. Ezek szerint

– a képviselői helyek elosztásának világos szempontok szerint kell megtörténnie;

– a választókerületi határok meghatározásakor a következő szempontokra lehet tekintettel lenni: a népesség, a nemzeti kisebbségek számaránya, a regisztrált választópolgárok száma, a választójogukkal várhatóan élők aránya;

– a választókerületek meghatározásakor szintén figyelembe lehet venni a földrajzi, közigazgatási, valamint történelmi határvonalakat;

– az egy képviselői helyre jutó választópolgárok száma tekintetében a választókerületenkénti eltérés nem haladhatja meg a 10%-ot, és semmiképpen sem lépheti túl a 15%-ot. Ettől csak kivételes körülmények között lehet eltérést engedni, így például az adott területen élő kisebbségek érdekeinek védelme, vagy szórványosan lakott területegységek védelme érdekében;

– a választókerületi határokat legalább tízévenként felül kell vizsgálni, lehetőleg választásokon kívüli időszakokban;

– a választókerületek határvonalainak újbóli meghatározása esetén egy többségében független személyekből álló bizottság véleményét kell kikérni.

d) A Vjt. úgy szabályoz, hogy az egyéni választókerületek nem léphetik át a megyehatárokat, valamint a főváros határát. Ennek következtében a Velencei Bizottság által megjelölt százalékos eltérések nem alkalmazhatók, a törvényhozó kénytelen volt az eltérés lehetséges mértékét magasabban meghatározni.

e) A Velencei Bizottság Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentuma szerint a választásokat megelőző egy évben kerülni szükséges a választási rendszert, különösen pedig a választókerületi beosztást érintő változtatásokat. Ennek megfelelően szabályoz a Vjt., amikor kimondja, hogy az országgyűlési képviselők általános választását megelőző év első napja és az országgyűlési képviselők általános választásának napja közötti időben – az Országgyűlés feloszlása vagy feloszlatása miatti választás kivételével – nem kerülhet sor az egyéni választókerületek határainak módosítására. Ez alól a szabály alól a törvény első alkalommal történő alkalmazását megelőzően kivételt enged a Vjt. 23. § (2) bekezdése, mely a lehetséges módosítás végső időpontját 2013. július 15. napjában határozta meg.

f) A Vjt. szerint helységnév, közterület-elnevezés, helyrajziszám- és házszámváltozás esetében a 2. számú mellékletben szereplő választókerületek területi beosztása változatlan marad. Az idő múlásával azonban önmagában a Vjt.-re alapozva nehéz lenne megállapítani a választókerületek pontos határát. Erre is tekintettel írja elő a Ve., hogy a Nemzeti Választási Iroda a szavazókörök és választókerületek nyilvántartását a választások hivatalos honlapján folyamatosan közzéteszi [Ve. 81. § (2) bekezdés].

g) A megye vagy a főváros határának megváltoztatása az Országgyűlés kompetenciájába tartozik. Tekintettel arra, hogy az egyéni választókerületi határok nem léphetik át a megye és a főváros határát, utóbbiak változása automatikusan magával vonja az egyéni választókerületek határai módosításának szükségességét. A megye és a főváros határának megváltoztatásához a jelen lévő országgyűlési képviselők több mint felének, míg a Vjt. módosításához több mint kétharmadának a szavazatára van szükség.

h) A Velencei Bizottság a magyar választási rendszert vizsgáló jelentésében [662/2012. számú vélemény, CDL–AD(2012)012.] jelentős figyelmet szentelt a választókerületek kialakítása szabályozásának. Kifogásolta, hogy egy-egy megyén belül az egyes választókerületek szavazói létszáma között az eltérés meghaladhatja a nemzetközileg elfogadott 10%-os arányt. Javaslata szerint a Ve.-nek rendelkeznie kellene a választókerületi határok legalább tízévenkénti (vagy ennél gyakoribb) felülvizsgálatáról, így az Országgyűlésnek nem kell megvárnia azt az állapotot, hogy 20%-ot meghaladó különbségek alakuljanak ki a kerületek választópolgárainak száma között. A felülvizsgálatot pedig egy független, állandóan vagy ideiglenes jelleggel működő bizottságnak kellene elvégeznie, amelyben az érintett területek szakértői, a pártok azonos számú képviselője és szükség esetén a nemzetiségek képviselői is helyet kapnának. A Velencei Bizottság álláspontja szerint ugyanis csak e követelmények megtartásával biztosítható a politikai befolyásolás és a „gerrymandering” jelenségének kizárása a választókerületek kialakítása és korrekciója folyamatában. A Velencei Bizottság negatív kritikával illette a választókerületek kialakításának sarkalatos törvényben történt szabályozását arra tekintettel, hogy minősített többséggel csak a kerületek kijelölésére vonatkozó szabályokat kellene meghatározni, a konkrét felosztást nem. Ezzel kapcsolatban érdemes idézni a magyar Alkotmánybíróságnak a választókerületek szabályozási szintjét vizsgáló határozatát, mely szerint „[...] valamely, az Alkotmány által meghatározott törvény elfogadásához megkívánt minősített többség nem egyszerűen a törvényalkotási eljárás formai előírása, hanem olyan alkotmányos garancia, amelynek lényeges tartalma az országgyűlési képviselők közötti széles körű egyetértés” [193/2010. (XII. 8.) AB határozat]. Ennélfogva a választókerületek kialakításának rendszerében a kétharmados szavazati arány éppen garanciaként szolgál a „gerrymandering” jelenség elkerülése érdekében, mivel az ilyen arányú többséggel meghozott döntés – általában – széles körű politikai konszenzus eredménye. Ugyanakkor ez a megoldás – rugalmatlanságából adódóan – megnehezítheti, hogy akár a felülvizsgálat eredményeként megállapított túlzott mértékű aránytalanság bekövetkezése esetén, akár más okból (például megyehatár megváltozásakor) szükséges módosításokat az Országgyűlés átvezesse a Vjt. mellékletén.

Kapcsolódó joggyakorlat

193/2010. (XII. 8.) AB határozat Az országgyűlési egyéni választókerületek kialakításának elvei és alapjai.

22/2005. (VI. 17.) AB határozat Az egyenlő választójog alapelvéből következő alkotmányos követelmény, hogy az egyéni választókerületekben a választásra jogosultak száma a lehető legkisebb mértékben térjen el egymástól.

33/2000. (X. 20.) AB határozat A választójog egyenlőségéből fakadóan a választójognak a választópolgár szempontjából egyenértékűnek, a szavazatoknak közel azonos súlyúnak kell lenniük.

408/H/1998. AB határozat Nem minden, személyek közötti jogi különbségtétel minősül alkotmányellenesnek.

320/B/1992. AB határozat A jognak sok esetben feladata, hogy különbséget tegyen az egyes emberek között, így nem a megkülönböztetés tiltott.

6/1991. (II. 28.) AB határozat A választójog általánosságának és egyenlőségének korlátozása csak igen jelentős elvi indokból fogadható el és egyeztethető össze az Alkotmánnyal.

3/1991. (II. 7.) AB határozat A mandátumszerzési küszöb az Alkotmányba foglalt parlamentáris berendezkedés működőképességét szolgálja.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény 2. cikk (1) bekezdés

5. Egyéni választókerületi jelölt állítása

5. § (1) Az egyéni választókerületben képviselőjelölt

a) párt jelöltjeként vagy

b) független jelöltként indulhat.

(2) Két vagy több párt közös jelöltet is állíthat.

(3) Egy személy csak egy egyéni választókerületben fogadhat el jelölést.

Egyéni választókerületi jelölt állítása

A jelöltállítás alapvető fontosságú eleme a választások kitűzésével elkezdődő választási folyamatnak. Az egyéni képviselőjelöltek állítására a választás kitűzését követően kerülhet sor, amelynek kezdő és utolsó napját a Ve. határozza meg a választás időpontjának függvényében. Egyéni választókerületben a képviselőjelölt párt jelöltjeként vagy független jelöltként indulhat. A nemzetiségek nem állíthatnak országgyűlési egyéni választókerületi jelöltet.

6. § Az egyéni választókerületben a jelöléshez legalább ötszáz választópolgár ajánlása szükséges.

Az ajánlás

a) A képviselőjelöltté válás folyamatát megalapozó ajánlás intézménye a hazai választójogi szabályozás egyik legérzékenyebb kérdése. A jelöltállításhoz a választópolgár aktív közreműködése szükséges, mivel csak az által válhat valaki jelöltté, ha a választópolgároktól a megfelelő számú ajánlást összegyűjti.

Általános igény volt mind a társadalom, mind pedig a politikai szereplők részéről az, hogy az ajánlószelvénnyel kapcsolatos korábbi szabályok átalakítására sor kerüljön. A „politika” oldaláról ugyanakkor határozott elvárás volt, hogy magával a jelöltállítással kapcsolatban a választópolgári ajánlás jogintézménye a továbbiakban is megmaradjon. Ezen igényeknek tettek eleget a Vjt. és a Ve. ajánlással kapcsolatos szabályai.

b) A Velencei Bizottság Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentuma szerint az egyéni jelöltek és a listák állítása meghatározott számú aláírás összegyűjtéséhez köthető (I.1.3.i. pont). A Velencei Bizottság azt is rögzíti, hogy a jelöltté váláshoz vagy lista állításához a törvény ne követelje meg a választókerület választópolgárai több mint 1%-ának aláírását (I.1.3.ii. pont). Ez az arány az országgyűlési választásokon az egyéni választókerületekben (mintegy 75 500 fős választópolgári átlaggal számolva) átlagosan 0,66%.

c) A hatályos szabályozás jelentősen lazított a jelöltállítás korábbi feltételein. Jelöltet ajánlani ajánlóíven lehet. Az ajánlóívet a független jelöltként indulni szándékozó választópolgár, illetve a párt a jelölt nyilvántartásba vételére illetékes választási bizottság mellett működő választási irodától igényelheti a választás kitűzését követően [Ve. 120. § (1) és (2) bekezdés]. Az ajánlás új gyakorlatával így a polgárok részére nem kell semmit postázni, az ajánlóívet a független jelölteknek és a jelölő szervezeteknek kell igényelniük, és csak ezt követően vehetik fel a kapcsolatot a választópolgárokkal.

Az egyéni választókerületben a jelöléshez legalább ötszáz választópolgár ajánlása elegendő a korábbi hétszázötvenhez képest. Az ajánlóíven a választási iroda feltünteti a jelöltként indulni szándékozó választópolgár nevét, a jelölő szervezet nevét vagy a független jelölés tényét és a választókerület megjelölését. Közös jelölt esetén az ajánlóíven a közös jelöltet állító valamennyi jelölő szervezet nevét fel kell tüntetni. A választási iroda valamennyi ajánlóívet egyedi azonosítóval (vonalkóddal) látja el (Ve. 121. §).

d) Az a választópolgár ajánlhat jelöltet, aki a választáson a választókerületben választójoggal rendelkezik. Az ajánlóívre rá kell vezetni az ajánlást adó választópolgár nevét, személyi azonosítóját, lakcímét. Az ajánlóívet az ajánló választópolgár saját kezűleg aláírja [Ve. 122. § (1) és (2) bekezdés].

Egy választópolgár több jelöltet is ajánlhat [Ve. 122. § (3) bekezdés]. Mindez jelentős könnyebbséget jelent a jelöltek és jelölő szervezetek számára, mivel változtat azon a korábbi gyakorlaton, miszerint a választópolgár az ajánlószelvény egyszeri átadásával kimerítette minden ajánlási lehetőségét, a további esetleges ajánlásai érvénytelenek voltak. Az ajánlóíven az ajánlást gyűjtő személy feltünteti nevét, személyi azonosítóját (személyazonosságot igazoló hatósági igazolványa számát) és aláírását [Ve. 122. § (6) bekezdés]. A független jelöltként indulni szándékozó választópolgár, illetve a jelöltet állítani szándékozó párt a rendelkezésére bocsátott összes ajánlóívet köteles átadni a választási irodának a jelölt bejelentésére rendelkezésre álló határidőben. E kötelezettség elmulasztása esetén a jelölt nyilvántartásba vételére illetékes választási bizottság hivatalból eljárva bírságot szab ki. A bírság objektív szankció, kimentésre, mérséklésre nincs lehetőség. A bírság összege minden be nem nyújtott ajánlóív után ezer forint, nem kell azonban bírságot fizetni azon ajánlóívek után, amelyek nem tartalmaznak aláírást, és amelyeket a jelölt bejelentésére rendelkezésre álló határidőt követő napon leadnak a választási irodában (Ve. 124. §).

e) Az egyéni jelöltet az ajánlóívek átadásával kell bejelenteni a nyilvántartásba vételére illetékes egyéni választókerületi választási bizottságnál. A választási iroda ellenőrzi az ajánlásokat, majd amennyiben mindent a jogszabályoknak megfelelőnek talál és a jelöltséghez szükséges minimális számú ajánlás összegyűlt, az ajánlások tételes ellenőrzését befejezi. A jelöltet az országgyűlési egyéni választókerületi választási bizottság veszi nyilvántartásba.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Ve. 122. §, 124. §, 252. § (2) bekezdés

6. Országos lista állítása

7. § Országos lista pártlistaként vagy nemzetiségi listaként állítható.

Országos lista állítása

a) Országos lista – eltérő szabályok mellett – pártlistaként és nemzetiségi listaként állítható.

A pártlista állítása az egyéni választókerületi jelöltállításra épül. A lista állításának feltétele, hogy a párt minimum tizennégy megyében és kötelezően a fővárosban is, de az összes, százhat egyéni választókerületből legalább hetvenegyben állítson jelöltet. A módosított szöveg deklaráltan a kampányfinanszírozási intézményrendszerrel kapcsolatos visszaélések visszaszorítása érdekében született, tekintettel arra, hogy a csekély, vagy társadalmi támogatottsággal egyáltalán nem rendelkező „törpepártok” többsége a listaállítás után járó állami támogatást nem kizárólag a választási kampányidőszak alatti kiadások finanszírozására fordította. A jogalkotó célja a szabályozással az, hogy csak valós társadalmi támogatottságú pártok állíthassanak országos listát, egyúttal fellép azon jelölő szervezetekkel szemben, amelyek országgyűlésiképviselő-választásokon történő indulásának burkolt célja az, hogy a választási szabályokkal visszaélve megszerezzék a választási pénzügyi támogatásokat.

A megyénkénti egyéni választókerületek számát a Vjt. 1. számú melléklete tartalmazza. A törvény nem határoz meg az egyéni választókerületek megyék közötti elosztására vonatkozó képletet, és nem állít fel az egyéni választókerületek számával kapcsolatos minimum-, illetőleg maximumszámot sem. A legkevesebb – kettő – Nógrád megyében, míg a legtöbb egyéni választókerület – tizennyolc – Budapesten található.

b) A pártlista állításakor a jelölő szervezetnek a bejelentett és jogerősen nyilvántartásba vett egyéni választókerületi jelöltjei számát kell figyelembe venni. Amennyiben egy nyilvántartásba vett listával rendelkező jelölő szervezet egyéni képviselőjelöltjeinek a száma utóbb hetvenegy fő alá csökken (például a visszalépések miatt), akkor a listát törölni kell. A párt által egyéni választókerületben jelölt személy csak ugyanazon párt pártlistáján szerepelhet. Egy személy csak egy országos listán fogadhat el jelölést. Az egyéni képviselőjelöltek bejelentésének határideje a választás napjától visszafelé számított harminchetedik nap, míg az országos lista bejelentésének határideje – mind a pártlista, mind a nemzetiségi lista esetében – a mínusz harminchatodik nap. Az országos listát – a párt- és a nemzetiségi lista esetében egyaránt – a Nemzeti Választási Bizottság veszi nyilvántartásba legkésőbb a bejelentést követő második napon.

c) Több párt közös listát is állíthat, amelyhez – választókerületi jelöltszám szempontjából – ugyanazon törvényi feltételeket kell teljesíteni, mint amikor egy párt önállóan állít listát. Ugyanakkor a listát csak olyan egyéni választókerületi jelölt alapozza meg, akit a közös pártlista állításában részt vevő ugyanazon pártok állítottak. A töredékszavazat szintén csak az ugyanazon pártok által állított közös jelöltek után száll fel ugyanazon pártok közös listájára. Egy párt csak egy önálló országos listát állíthat vagy egy közös országos lista állításában vehet részt, többszörös lista állítása kizárt.

A Vjt. nem szab határt annak, hogy közös lista állításában hány párt vehet részt, azt viszont szabályozza, hogy egy pártlistán – függetlenül attól, hogy önállóan vagy közösen állított listáról van-e szó – hány jelölt szerepelhet. Ez a szám legfeljebb háromszor akkora lehet, mint az országos listán megszerezhető mandátumok száma, így összesen kettőszázhetvenkilenc jelölt szerepelhet egy pártlistán.

Kapcsolódó joggyakorlat

1/2018. NVB iránymutatás az országos listaállításhoz szükséges egyéni választókerületi jelöltek törvényi minimum alá csökkenésének hatása az országos listára Az országgyűlési választáson törölni kell a pártlistát a jelölő szervezetek, jelöltek és listák nyilvántartásából, ha a listát állító jelölő szervezet egyéni választókerületi jelöltjeinek száma egy vagy több jelölt kiesése miatt a szavazás megkezdéséig bármikor nem éri el a törvényben foglalt minimumot.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Ve. 85. § (1) bekezdés a) pont, 252. § (1) bekezdés, 253. § (1) bekezdés, 254. §

8. § (1) Pártlistát az a párt állíthat, amely – legalább tizennégy megyében és a fővárosban – legalább hetvenegy egyéni választókerületben önállóan jelöltet állított.

(2) Két vagy több párt közös egyéni választókerületi jelöltek alapján – ugyanazon pártok részvételével – közös pártlistát állíthat.

(3) Egy párt csak – önálló vagy közös – pártlista állításában vehet részt.

(4) Pártlistán legfeljebb háromszor annyi jelölt szerepelhet, mint az országos listán megszerezhető mandátumok száma.

A kapcsolódó kommentár a Vjt. 7. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

9. § (1) Az országos nemzetiségi önkormányzat nemzetiségi listát állíthat.

(2) A nemzetiségi lista állításához a névjegyzékben nemzetiségi választópolgárként szereplő választópolgárok legalább egy százalékának ajánlása, de legfeljebb ezerötszáz ajánlás szükséges.

(3) A nemzetiségi listán a névjegyzékben az adott nemzetiség választópolgáraként szereplő választópolgár lehet jelölt.

(4) A nemzetiségi listán legalább három jelöltnek kell szerepelnie.

(5) Két vagy több országos nemzetiségi önkormányzat nem állíthat közös nemzetiségi listát.

Nemzetiségi lista állítása

A magyar választási rendszer korábban nem biztosította a nemzeti és etnikai kisebbségek kedvezményes országgyűlési képviseletét. A kisebbségi személyek és szervezetek eddig sem voltak elzárva attól, hogy jelöltként vagy jelölő szervezetként elinduljanak a választásokon, azonban ugyanazok a mandátumszerzési szabályok vonatkoztak rájuk, mint a többségi nemzethez tartozókra. A magyarországi nemzetiségek parlamenti képviseletét a Ve. – többek között – a nemzetiségi lista állításának lehetősége által kívánja elősegíteni.

a) Országos lista nemzetiségi listaként is állítható. A nemzetiségi lista állításának szabályai eltérőek a pártlista állításának szabályaitól, a nemzetiségek ugyanis nem állíthatnak egyéni országgyűlésiképviselő-jelölteket. Amennyiben az adott országos nemzetiségi önkormányzatnak szándékában áll nemzetiségi listát állítani, meg kell szereznie a nemzetiségi névjegyzékben az adott nemzetiség választópolgáraként szereplő polgárok legalább 1%-ának, de legfeljebb ezerötszáz választónak az ajánlását. A jogalkotó célja e szabályozással az volt, hogy a csekély létszámú nemzetiségek számára is megkönnyítse a jelöltállítást, ugyanakkor a maximális érték meghúzásával azt is biztosítsa, hogy egy nagyobb számú kisebbség esetében se kelljen beláthatatlanul sok ajánlást összegyűjteni.

Nemzetiségi listán a névjegyzékben az adott nemzetiség választópolgáraként szereplő választópolgár lehet jelölt. A nemzetiségi listán minimálisan három jelöltnek kell szerepelnie. A nemzetiségi lista az országos pártlistához hasonlóan zárt, azon a nemzetiségi szavazók nem változtathatnak, a listához nem írhatnak hozzá.

Több országos nemzetiségi önkormányzat – szemben a pártokkal és közös listáikkal – nem állíthat közös listát. Így csak adott nemzetiséghez tartozó képviselők juthatnak be nemzetiségi képviselőként a parlamentbe; egy, a nemzetiségek közös érdekeit megjelenítő jelölt indítása kizárt.

b) A jogalkotó az aktív és a passzív választójog gyakorlásának is feltételévé szabta a nemzetiségi névjegyzékbe vételt, tehát csak az lehet nemzetiségi választó és jelölt, aki a választást megelőzően regisztráltatja magát valamely elismert nemzetiség tagjaként. Csak a magyarországi lakóhellyel rendelkező magyar állampolgároknak van lehetőségük arra, hogy egy elismert magyarországi nemzetiséghez tartozóként regisztrálják magukat. Amennyiben a választópolgár – előzetes döntése alapján – nemzetiségi választópolgárként veteti magát névjegyzékbe, a választás napján az országos nemzetiségi önkormányzat által állított listára szavazhat, pártlistára nem. E megoldást a választójog egyenlőségének sérelme miatt az EBESZ jelentése (OSCE/ODIHR Limited Election Observation Mission Final Report – HUNGARY – PARLIAMENTARY ELECTIONS. 6 April 2014. Warsaw, 11 July 2014.) kifogásolta.

c) Az országos nemzetiségi önkormányzat kizárólagos listaállítási jogosultságának előírásával a törvényalkotó szándéka az volt, hogy megakadályozza az alacsony számarányú nemzetiségek szavazatainak további elaprózódását. A nemzetiségek Magyarország területén történetileg elszórtan élnek, továbbá számarányuk a magyar lakosság számánál lényegesen alacsonyabb. A 2011. évi népszámlálás adatai alapján a közel tízmilliós országban csak 644 524 állampolgár sorolta magát a tizenhárom elismert nemzetiség valamelyikéhez (roma 315 583, német 185 696, szlovák 35 208, román 35 641, horvát 26 774, ukrán 7396, szerb 10 038, szlovén 2820, lengyel 7001, bolgár 6272, görög 4642, ruszin 3882, örmény 3571).

d) Belátható, hogy miközben átlagos részvétel mellett a Vjt. által meghatározott rendszerben, egy egyéni választókerületben átlagosan harminc-negyvenezer szavazat szükséges egy mandátum megszerzéséhez, a listán pedig ennek több mint duplája, a nemzetiségi jelölteknek az általános körülmények között rendkívül csekély esélyük lenne mandátumhoz jutni. Ennek érdekében keresett a törvényhozó egy olyan legitim előszűrőt (minden nemzetiség országos önkormányzata), amely alkalmas a jelöltállítás jogának kijelölésére.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2011. évi CLXXIX. törvény a nemzetiségek jogairól

10. § (1) Egy személy csak egy országos listán fogadhat el jelölést.

(2) Párt által egyéni választókerületben jelölt személy csak ugyanazon párt pártlistáján szerepelhet.

(3) Ha az országos listáról egy jelölt kiesik, helyére az országos listán soron következő jelölt lép.

Jelöltté válás az országos listán

A passzív választójog gyakorlása során egy személy csak egy országos listán fogadhat el jelölést (többes jelölés tilalma). A Vjt. meghatározza azt is, hogy a jelölt csak annak a pártnak a listáján szerepelhet, amelynek a színében egyéni jelöltként indult a választáson. Aki nem indul egyéni jelöltként, vagy független jelöltként indul egyéni választókerületben, az bármely párt vagy nemzetiségi önkormányzat listáján szerepelhet.

Ha az országos listáról egy jelölt kiesik, helyére az országos listán soron következő jelölt lép. Ennek megfelelően, amennyiben a választások napjáig a listán szereplő jelölt kiesik (Ve. 137. §), a jelölő szervezetnek már nincs lehetősége új jelöltet állítani, hanem a soron következő jelöltek kerülnek előrébb a listán.

7. A szavazás

11. § Az országgyűlési képviselők választása egyfordulós.

Egyfordulós választás

A 2014. évi országgyűlési választásoktól kezdve lényeges változás következett be a magyar választási rendszerben azáltal, hogy az országgyűlési választás egy fordulóból áll. Mindez jóval egyszerűbb és költségkímélő megoldás a korábbi kétfordulós rendszerhez képest a választópolgár és a választási szervek számára.

Az egyfordulós rendszer a politikai élet szereplői részéről azonban újfajta hozzáállást feltételez. Szemben a kétfordulós választással – ahol az első forduló eredményeinek tükrében új megoldásokat, szövetségeket kereshettek a jelöltek és szervezeteik –, az egyfordulós mechanizmus esetén a választásokat megelőzően kell dönteniük a pártoknak, hogy egyedül vagy koalíciós partnerrel vágnak-e neki a választásnak. A Vjt. töredékszavazatokkal kapcsolatos szabályai is e döntésnek a meghozatalát sürgetik, mivel közös egyéni jelöltek esetében csak a pontosan ugyanazon jelölő szervezetek által állított közös országos listát gyarapítják a töredékszavazatok. A jelölő szervezet által önállóan állított jelölt töredékszavazatai nem kerülnek fel a jelölő szervezet részvételével állított közös listára, és a közös jelölt töredékszavazatai sem jutnak el az állításában részt vevő jelölő szervezet önálló, vagy eltérő jelölő szervezetek által állított közös listájára.

12. § (1) A magyarországi lakóhellyel rendelkező választópolgár

a) egy egyéni választókerületi jelöltre és

b) egy pártlistára szavazhat.

(2) A magyarországi lakóhellyel rendelkező, névjegyzékben nemzetiségi választópolgárként szereplő választópolgár

a) egy egyéni választókerületi jelöltre és

b) nemzetiségének listájára, ennek hiányában egy pártlistára szavazhat.

(3) A magyarországi lakóhellyel nem rendelkező választópolgár egy pártlistára szavazhat.

A szavazás

a) Az alkotmányos demokráciákban érvényesül az „egy ember – egy szavazat” elve, amely a politikai közösség választójogosultsággal rendelkező tagjainak egyenértékűségét fejezi ki (választójog egyenlőségének alapelve). Ezen elv alapján a népszuverenitás alanyai azonos jogokkal rendelkeznek, és minden választópolgár szavazata ugyanannyira számít. Az Alaptörvény kizárja a plurális választójogot, megakadályozva ezáltal azt, hogy a választópolgárok között legyenek kedvezményezett csoportok. Az Alkotmánybíróság a szavazójog egyenértékűségét kiterjesztően értelmezi, a választási eljárás egész folyamatára is kötelezően alkalmazni rendeli.

b) A magyar állampolgárok, amennyiben rendelkeznek magyarországi lakóhellyel, országgyűlési egyéni választókerületi jelöltre és országos listára (párt vagy nemzetiségi lista) szavazhatnak. Ebben az esetben felvetődhet a választójog egyenlőségére vonatkozó választási alapelv sérelme arra tekintettel, hogy a határon túli magyarok csak egyetlen szavazatot adhatnak le (a pártlistákra), míg a magyarországi lakcímmel rendelkezők két szavazatot (egyéni képviselőjelöltre és pártlistára is). Ezen egyenlőtlenség kiküszöbölését szolgáló egyik lehetséges megoldás az ún. „virtuális” választókerületek kialakítása lenne a külhoni magyarok számára.

Mindazonáltal a magyarországi lakóhellyel rendelkező és nem rendelkező magyar állampolgárok közti különbségtételt az Alaptörvény XXIII. cikk (4) bekezdése teszi lehetővé, amikor előírja, hogy: „Sarkalatos törvény a választójogot vagy annak teljességét magyarországi lakóhelyhez, a választhatóságot további feltételekhez kötheti.” Az alaptörvényi rendelkezés pedig azért nem okozza a választójog egyenlőségének sérelmét, mert ez esetben a különbségtétel nem összehasonlítható helyzetben lévő személyekre vonatkozik. A két csoport közötti tényszerű különbség ugyanis a magyarországi lakóhely megléte, illetve hiánya. Végül az is említésre méltó, hogy a Velencei Bizottság és az EBESZ közös jelentésében [CDL–AD (2012)012 Avis conjoint relatif à la loi sur les élections des membres du Parlement de Hongrie] sem kifogásolta a fenti különbségtételt.

Megjegyzendő, hogy a Velencei Bizottság a Code Of Good Practice in Electoral Matters című dokumentumában (14–15. oldal) rögzíti azt a tételt, miszerint a közös európai alkotmányos hagyomány egyaránt elfogadja – az állampolgárság feltétele mellett – a választójog lakóhelyhez kötését, illetve annak mellőzését is.

c) A 2014. évi országgyűlési választásokkal kezdődően megváltoznak a távolról szavazás szabályai is: azok a magyarországi lakóhellyel rendelkező szavazók, akik a szavazás napján lakóhelyüktől távol, de Magyarországon tartózkodnak, bárhol is szavaznak Magyarország területén, az állandó lakóhelyüknek megfelelő országgyűlési egyéni választókerületi jelöltekre adhatják le voksukat.

Kapcsolódó joggyakorlat

33/2000. (X. 20.) AB határozat A választójog egyenlőségéből fakadóan a választójognak a választópolgár szempontjából egyenértékűnek, a szavazatoknak közel azonos súlyúnak kell lenniük.

320/B/1992. AB határozat Nem alkotmányellenes az a megkülönböztetés, mely nem azonos helyzetben lévő személyek között tesz különbséget.

6/1991. (II. 28.) AB határozat A választójog általánosságának és egyenlőségének korlátozása csak igen jelentős elvi indokból fogadható el és egyeztethető össze az Alkotmánnyal.

Kapcsolódó nemzetközi joggyakorlat

Emberi Jogok Európai Bírósága Oran kontra Törökország ügyben 2014. április 15-én hozott ítélete, a kérelem száma: 28881/07. és 37920/07. Az Emberi Jogok Európai Bírósága e Törökországgal szembeni ítéletében is úgy foglalt állást, hogy a török állam nem sértette meg a szabad választásokhoz fűződő, az Emberi Jogok Európai Egyezményében rögzített jogot azzal, hogy a hat hónapnál régebben külföldön élő törökök csak pártlistákra szavazhattak, egyéni jelöltekre nem.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény XXIII. cikk (4) bekezdés

8. A választás eredményének megállapítása

13. § Az egyéni választókerületben az a jelölt lesz országgyűlési képviselő, aki a legtöbb érvényes szavazatot kapta.

A választás eredményének megállapítása az egyéni választókerületben

Az egyéni választókerületben az a jelölt lesz országgyűlési képviselő, aki a legtöbb érvényes szavazatot kapta. Megszűnik a második forduló, a győzelemhez elegendő a relatív többség megszerzése, érvényességi küszöböt ennek megfelelően nem alkalmaz az új törvény. Az eredményességi küszöb is csak abban az értelemben marad a rendszer része, amennyiben az egyéni választókerületben a legtöbb szavazatot két vagy több jelölt egyenlő szavazatszámmal szerzi meg. Ebben az esetben egyes európai országok gyakorlatától eltérően nem valamilyen metódus (a jelölt sorszáma, sorsolás) dönti el a mandátum sorsát, hanem töredékszavazatnak minősül az adott egyéni választókerületben minden egyéni választókerületi jelöltre leadott szavazat, és időközi választást kell kitűzni a képviselői hely betöltésére.

14. § (1) Nem szerezhet mandátumot az a pártlista, amely a pártlistákra és a nemzetiségi listákra leadott összes érvényes szavazat legalább öt százalékát nem érte el.

(2) A közös pártlista nem szerezhet mandátumot, ha a pártlistákra és a nemzetiségi listákra leadott összes érvényes szavazat legalább tíz százalékát, kettőnél több párt által állított közös pártlista esetében legalább tizenöt százalékát nem érte el.

(3) Nem szerezhet mandátumot az a nemzetiségi lista, amely a 16. § d) pontja szerint megállapított kedvezményes nemzetiségi mandátum megszerzéséhez szükséges szavazatszámot (a továbbiakban: kedvezményes kvóta) nem érte el.

Választási küszöb

a) Nem szerezhet mandátumot az a pártlista, amely a pártlistákra és a nemzetiségi listákra leadott összes érvényes szavazat legalább 5%-át nem érte el. E rendelkezés következtében a választópolgároknak a Vjt. által meghatározott küszöböt el nem ért pártlistákra leadott szavazatai és ezen listát állító jelölő szervezetek egyéni jelöltjeinek töredékszavazatai elvesznek. Az Alkotmánybíróság azonban határozatában rögzítette, hogy mindez nem jelent a választópolgárok között hátrányos megkülönböztetést. A testület véleménye szerint a törvény nem a politikai tartalma szerint különbözteti meg a szavazatokat, hanem a számarányukhoz fűz – előzetesen – jogkövetkezményeket [3/1991. (II. 7.) AB határozat]. Ugyanakkor, ha – a fenti rendelkezés hiányában – a legcsekélyebb társadalmi támogatottságot élvező pártok is bejuthatnának a parlamentbe, akkor az veszélyeztetné a kormányzati stabilitást és a parlamentáris működést az országban.

b) A választási küszöbök két fajtája ismert: az egyik az explicit vagy jogi, a másik pedig az implicit vagy effektív/gyakorlati küszöb. Az előbbi a törvényben előre meghatározott szavazatmennyiség – leggyakrabban az összes érvényes voks bizonyos százaléka –, amelynek elérése a mandátumszerzés feltétele. Alkalmazása nem minden országra jellemző, de ahol van, ott általában kettő és öt százalék között húzzák meg. Funkciója a parlamenti pártok számának mérséklése, ezáltal a politikai stabilitás erősítése. Az implicit küszöbnek két formája van: az egyik a bekerülési, a másik a kizárási küszöb. Előbbi azt a szavazathatárt jelenti, amely felett egy bizonyos mandátumelosztási eljárással, a pártok közötti „szerencsés” szavazatmegoszlás esetén már lehet mandátumot szerezni, utóbbi pedig azt, amellyel „szerencsétlen” szavazatmegoszlás esetén még éppen nem lehet mandátumhoz jutni. Az implicit küszöb értéke a mandátumelosztási módszer mellett függ a kiosztható mandátumok, illetőleg az induló pártok számától és a pártokra leadott szavazatok mennyiségétől. A küszöbértékek mindig szavazatszámokat jelentenek, de ezeket átszámíthatjuk szavazatarányokra is.

c) A listás mandátumok kiosztásának előfeltételeként – a korábbi mandátumelosztási mechanizmusnak megfelelően – a Vjt. explicit küszöböt állapít meg a pártlisták esetében. Ennek megfelelően tehát nem szerezhet mandátumot az a pártlista, amely a pártlistákra és a nemzetiségi listákra leadott összes érvényes szavazat legalább 5%-át nem érte el. A közös pártlista nem szerezhet mandátumot, ha a pártlistákra és a nemzetiségi listákra leadott összes érvényes szavazat legalább 10%-át, kettőnél több párt által állított közös pártlista esetében legalább 15%-át nem érte el.

A nemzetiségi listánál a törvény csak effektív küszöböt állapít meg, ezzel is javítva a nemzetiségek mandátumszerző esélyét. A törvény értelmében nem szerezhet mandátumot az a nemzetiségi lista, amely a törvényben meghatározott kedvezményes nemzetiségi mandátum megszerzéséhez szükséges szavazatszámot, a kedvezményes kvótát nem érte el. Ennek értéke azonban a mandátumkiosztás alapjául szolgáló szavazatok számától függ.

15. § (1) Töredékszavazatnak minősül az egyéni választókerületben

a) a mandátumot nem szerző jelöltre leadott szavazat, valamint

b) a mandátumot szerző jelölt szavazataiból a második legtöbb szavazatot elérő jelölt eggyel növelt szavazatainak kivonása után fennmaradó szavazatszám.

(2) Ha az egyéni választókerületben a legtöbb szavazatot két vagy több jelölt egyenlő szavazatszámmal szerzi meg, töredékszavazatnak minősül az adott egyéni választókerületben minden egyéni választókerületi jelöltre leadott szavazat.

(3) Az önálló pártlista töredékszavazatainak a párt önálló egyéni választókerületi jelöltjeinek töredékszavazatai számítanak.

(4) A közös pártlista töredékszavazatainak a pártlista állításában részt vevő pártok közös – ugyanazon pártok részvételével állított – egyéni választókerületi jelöltjeinek töredékszavazatai számítanak.

Töredékszavazatok

a) Az új magyar választójogi szabályozás egyik vitatott eleme a töredékszavazat-számítás új megoldása. A korábbi választási mechanizmusban töredékszavazatnak csak a vesztes jelöltekre leadott szavazatok számítottak. A Vjt. új megoldása azonban a győztes egyéni jelöltek esetében is számol töredékszavazatokkal. Töredékszavazatnak minősülnek a mandátumot szerző jelölt szavazataiból a második legtöbb szavazatot elérő jelölt eggyel növelt szavazatainak kivonása után fennmaradó szavazatok.

Egy gyakorlati példán bemutatva: ha egy választókerületben „A” párt jelöltje 4000 szavazatot, „B” párt jelöltje pedig 3000 szavazatot kap, akkor „A” párt jelöltje már 3001 szavazattal is nyer, így a fennmaradó 999 szavazat nem volt szükséges számára a mandátum elnyeréséhez. Az új töredékszavazat-számítási rendszer ennek megfelelően, nemhogy nem használja fel kétszer ugyanazt a szavazatot, de rengeteg elvesző szavazatot hasznosít.

b) A módszer nem előzmények nélküli a nemzetközi gyakorlatban: a „scorporo” fogalma mint korrekciós mechanizmus a választási rendszerben először Olaszországban jelent meg az 1993. évi választási reform keretében. Minden egyes megnyert egyéni körzet második helyezettjének szavazatait levonták a győztes jelölt pártjának listás voksaiból. Az olasz „scorporo” célja az volt, hogy az egyéniben vesztes kis pártok esélyeit növelje a listás mandátum megszerzésére, vagyis az egyéni eredmények alapján kialakult torzulások kompenzálása.

A hagyományos „scorporo” egy olyan választási rendszerben alkalmazott korrekciós mechanizmus volt, ahol a hatszázharminc képviselői hely háromnegyed részét (négyszázhetvenötöt) brit mintára, egymandátumos, egyéni képviseleti, relatív többségi rendszerben választották meg, a fennmaradó százötvenöt képviselőt pedig arányos rendszerben pártlistán. Ilyen arányok mellett a rendszer korrekciós mechanizmusa indokolható. Az új magyar választási rendszerben azonban az egyéni választókerületi és listás mandátumok aránya közel azonos (ötvenhárom százalék – negyvenhét százalék), így itt ez a fajta korrekció jelentősen eltérítené a listás választásokon született választói akaratot. Ezért fordított „scorporóval” módosított kompenzációként definiálható az új rendszer.

c) A töredékszavazatok hasznosulása kérdéseket vethet fel a közvetlenség elvének érvényesülésével kapcsolatban. Amennyiben a választópolgár az adott egyéni választókerületben országos listát is állító párt jelöltjére szavaz, egyben ugyanennek a pártnak az országos listáját támogatja szavazatával. Abban az esetben, ha az adott egyéni jelöltre leadott szavazata töredékszavazatként fog hasznosulni, semmiféle kérdés nem merülhet fel, hiszen a választópolgár pártpreferenciája egyértelmű. Abban az esetben azonban, ha a választópolgár nem ugyanazon párt jelöltjére szavaz egyéniben és országos lista tekintetében, az egyéni jelöltre leadott szavazat esetleges töredékszavazatként nem a választópolgár preferenciájának megfelelő országos listát fogja gazdagítani. Hasonló a helyzet, ha a választópolgár országos listaként nemzetiségi listára szavaz, hiszen a nemzetiségi listát állító országos nemzetiségi önkormányzatok nem állítanak egyéni jelölteket, így a töredékszavazat szintén nem a választópolgár igényének megfelelő országos listát fogja gyarapítani. Ugyancsak ez előbbivel megegyező következményekkel számolhatunk akkor, amikor a választópolgár egyéni jelöltként független jelöltre szavaz, mivel így nem keletkezhet töredékszavazat.

d) A kérdéskör tárgyalásakor az Alkotmánybíróság egy korábbi döntéséből indulhatunk ki, melyben a független képviselőjelöltek és a pártjelöltek különböző jogaival és lehetőségeivel foglalkozott. Alkotmányellenes megkülönböztetés csak akkor állapítható meg, ha a jogalkotó összehasonlítható helyzetben lévő személyek között tesz olyan különbségtételt, amely alapjogsérelmet okoz, illetőleg azzal az egyenlő méltóság alkotmányos követelményét sérti. Nem minden személyek közötti jogi megkülönböztetés minősül alkotmányellenesnek. Nem minősül megengedhetetlen megkülönböztetésnek, ha a jogi szabályozás eltérő jogalanyi körre vonatkozóan állapít meg eltérő rendelkezéseket, és az azonos jogalanyi kör vonatkozásában is lehet különbséget tenni, ha erre a jogalkotónak megfelelő alkotmányos indoka van (408/H/1998. AB határozat).

Listaállítás kérdésében azonban az Alkotmánybíróság a független jelölteket és a pártokat nem tekinti összehasonlítható csoportnak, így ezt a megállapítást az előzőekben tárgyalt probléma jogalanyi köre vonatkozásában a nemzetiségi lista és a pártlista vonatkozásában is analógiaként alkalmazhatjuk.

Kijelenthető továbbá, hogy a választópolgár a rendszer sajátosságainak figyelembevételével adta le voksát, így nem állapítható meg a közvetlenség elvének sérelme. A közvetlenség alapelve közös lista esetén sem sérül, mivel a választópolgár közvetlenül a közös listára szavazhat [21/2002. (V. 10.) AB határozat].

e) A hatályos szabályozás kritikusai szerint a megoldás szembemegy a többségi választási rendszerekben óhatatlanul kialakuló aránytalanságok ellensúlyozására hivatott kompenzációs mechanizmus logikájával, ami egyúttal a választójog egyenlő súlyának indokolatlan korlátozását is eredményezi. (Lásd például Halmai Gábor: A választójogi szabályozás átalakulása 2010–2013. MTA Law Working Papers, 2014/12. szám; László Róbert: A választójogi szabályozás átalakulása 2010–2014. MTA Law Working Papers, 2014/21. szám.) A töredékszavazatok számításának jelenlegi módja kétségtelenül a mindenkori győztes pártnak kedvez, amit a megoldás támogatói a kormányozhatóság előmozdításával tartanak igazolhatónak. (Lásd például Századvég Alapítvány: Az új magyar választási rendszer.)

A „győzteskompenzáció” hazai rendszerében mindazonáltal csak jelentős számú, a győztesre leadott „töredékszavazat” eredményez mandátumot (feltéve, hogy jelölő szervezet áll a jelölt mögött, és ez a szervezet listát is állított). Ha kicsi a különbség az első két jelölt között a kerületekben – vagyis kevés a prémiumhoz vezető töredékszavazat –, nem keletkezik többletmandátum. Többek között ezekre az érvekre alapozta az Alkotmánybíróság a 3141/2014. (V. 9.) AB határozatának az indokolását is, amelyben megállapította, hogy ez a megoldás kompenzációs, arányosító szabályként önmagában nem sérti a választójoggal összefüggésben a hátrányos megkülönböztetés tilalmát. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az Országgyűlés széles körű döntési szabadsággal rendelkezik a választási rendszer létrehozása, a választási eljárás szabályainak megállapítása során, mellyel élve alkotta meg a Ve. „győzteskompenzációt” tartalmazó szabályát. Ugyanakkor a törvényhozó e széles mozgástere nem jelenti azt, hogy az Alaptörvény rendelkezéseiből ne következnének olyan követelmények, amelyek a választási rendszerre vonatkozó szabályok alkotmányossági mércéjéül szolgálnak. Így például az általános jogegyenlőségi szabály speciális formájának tekintendő egyenlő választójog elve, ami önmagában nem alapvető jog, hanem alkotmányos alapelv, Alaptörvényben szabályozott garancia, ezért ennek sérelme sem az alapjogokra vonatkozó, az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdésében szabályozott szükségességi és arányossági teszt szerint ítélhető meg.

f) Az új választási rendszer teljesen más megközelítést követel meg a pártoktól is, és nekik kell tudomásul venniük azt a tényt, hogy amennyiben közös egyéni jelölteket indítanak, a töredékszavazatok számításának szabályai miatt csak abban az esetben nyernek a közös egyéni jelöltek töredékszavazatain, ha közös országos listát állítanak. Ha saját egyéni jelölteket indítanak, de a listán együtt indulnak, a töredékszavazatok elvesznek, és hasonló a helyzet akkor is, ha a közös jelöltek mellett külön országos listát állítanak.

Kapcsolódó joggyakorlat

3141/2014. (V. 9.) AB határozat A győzteskompenzáció Ve.-ben kialakított rendszere nem minősül alaptörvény-ellenesnek.

21/2002. (V. 10.) AB határozat Közös listaállítás esetén sem sérül a közvetlenség alapelve.

408/H/1998. AB határozat Nem minden jogi különbségtétel minősül alkotmányellenesnek.

3/1991. (II. 7.) AB határozat A mandátumszerzési küszöb az Alkotmányba foglalt parlamentáris berendezkedés működőképességét szolgálja.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény 2. cikk (1) bekezdés, XXIII. cikk (1) bekezdés, XV. cikk (2) bekezdés

16. § Az országos listáról megszerezhető mandátumokat a következő eljárás szerint kell kiosztani:

a) a 14. § (1) és (2) bekezdése alapján mandátumszerzésre jogosult párt listás szavazatainak számához a 15. §-ban foglaltak alapján hozzá kell adni az adott párt töredékszavazatait (a továbbiakban: pártlistára jutó szavazatok száma),

b) a pártlistákra jutó szavazatok számát össze kell adni (a továbbiakban: összes pártlistás szavazat),

c) az összes pártlistás szavazatot és a nemzetiségi listákra leadott szavazatokat össze kell adni (a továbbiakban: összes országos listás szavazat),

d) az összes országos listás szavazatot el kell osztani kilencvenhárommal, és az eredményt tovább kell osztani néggyel; az így kapott hányados egész része a kedvezményes kvóta,

e) ha egy adott nemzetiségi listára jutó szavazatok száma nagyobb vagy egyenlő, mint a kedvezményes kvóta, az adott nemzetiségi lista kap egy kedvezményes mandátumot; egy nemzetiségi lista egy kedvezményes mandátumot kaphat; az országos listán megszerezhető mandátumok számát csökkenteni kell a kiosztott kedvezményes mandátumok számával,

f) az e) pontban leírt eljárás után megmaradt mandátumokat

fa) a 14. § (1) és (2) bekezdése alapján mandátumszerzésre jogosult pártlisták között, és

fb) az olyan, kedvezményes mandátumot szerzett nemzetiségi listák között kell kiosztani, amely nemzetiségi listákra leadott szavazatok száma eléri a 14. § (1) bekezdésben meghatározott százaléknak megfelelő szavazatszámot,

g) az f) pont szerinti mandátumok kiosztása a következő eljárás szerint történik:

ga) össze kell állítani egy táblázatot, amelynek első sorát a pártlistákra jutó szavazatok száma, illetve a nemzetiségi listákra leadott – a kedvezményes kvótával csökkentett – szavazatok száma (a továbbiakban: szavazatok) képezik; minden pártlista, illetve nemzetiségi lista szavazatai alatt képezünk egy számoszlopot, amelynek első száma az adott lista szavazatainak a fele, a következő szám a harmada, a negyede stb.,

gb) a táblázat segítségével történik a mandátumok kiosztása: meg kell keresni a táblázatban előforduló legnagyobb számot; amelyik lista számoszlopában találjuk meg azt, az a lista kap egy mandátumot; ezt követően meg kell keresni a következő legnagyobb számot; amelyik lista oszlopában találjuk meg azt, az a lista kap egy mandátumot; ezt az eljárást folytatjuk, míg az összes mandátum kiosztásra nem kerül,

gc) Ha a táblázatban több lista alatt egyenlő számok vannak, és ezzel a szavazatszámmal mandátumhoz jutnának, de a megszerezhető mandátumok száma kevesebb, mint az azonos szavazatot elért listák száma, akkor a lista sorszáma szerinti sorrendben kell kiosztani a mandátumokat.

1. Listás szavazatok összesítése

A listás szavazatok összesítésekor először pártonként és nemzetiségenként országosan összeadásra kerülnek a listákra leadott szavazatok. Ezek összesítése alapján állapítható meg, hogy mely önálló vagy közös pártlisták érték el az explicit bejutási küszöböt. Azok a pártok, amelyek nem érték el e szavazatarányt, kiesnek a további eljárásból, és szavazataik elvesznek. Azon pártlistákhoz, amelyek pedig elérték a választási küszöböt, hozzáadjuk az egyéni választókerületekben keletkezett töredékszavazataikat. A pártlistákra leadott listás és a pártlistákra jutó töredékszavazatok, valamint a nemzetiségi listákra leadott szavazatok országos összesítésével kapjuk meg az összes országos listás szavazat számát.

2. Kedvezményes nemzetiségi mandátum

A magyarországi nemzetiségek parlamenti képviseletét a jogalkotó – a nemzetiségi lista állításának lehetősége mellett – az úgynevezett kedvezményes mandátum megszerzésének lehetőségével biztosítja.

Az összes országos listás szavazat alapján lehet megállapítani azt az implicit küszöböt, amellyel megállapítható, hogy mely nemzetiség jogosult a kedvezményes mandátumra. Az eljárás során az összes országos listás szavazatot elosztjuk a kiosztható listás mandátumok számával (kilencvenhárom), majd az így kapott számot tovább osztjuk néggyel. Az így kapott hányados egész része a kedvezményes kvóta. Ez azt jelenti a gyakorlatban, hogy a nemzetiségi lista a pártlistás mandátumszerzéshez szükséges szavazatszám negyedével juthat mandátumhoz. A kedvezményes nemzetiségi mandátum megszerzésének természetesen nem feltétele az 5%-os küszöb elérése.

Ha egy adott nemzetiségi listára jutó szavazatok száma nagyobb vagy egyenlő, mint a kedvezményes kvóta, az adott nemzetiségi lista kap egy kedvezményes mandátumot. Egy nemzetiségi lista egy kedvezményes mandátumot kaphat. Az országos listán megszerezhető mandátumok számát pedig csökkenteni kell a kiosztott kedvezményes mandátumok számával.

A további mandátumkiosztásban a pártok listái mellett már csak olyan nemzetiségi lista vesz részt, amely egyébként elérte a pártlistáknak előírt explicit küszöböt is. Ebben az esetben a nemzetiségi listáról levonásra kerül a kedvezményes kvóta száma, amellyel már kedvezményes mandátumát megszerezte. Minden más esetben a nemzetiségi listákra leadott szavazatok elvesznek.

3. A szavazatok átváltása mandátumokra

A kedvezményes kvóta megállapítása és az esetleges kedvezményes mandátumok kiosztási eljárása után a fennmaradó listás mandátumok az úgynevezett d’Hondt-módszer alapján kerülnek kiosztásra a mandátumkiosztás további részében érintett pártlisták és nemzetiségi listák között. Az eljárás jól ismert megoldás a magyar választójogban, hiszen a korábbi választási szabályozás is alkalmazta már, például az országos kompenzációs mandátumok kiosztása során.

A metódus Vjt.-ben rögzített rendje szerint össze kell állítani egy táblázatot, amelynek első sorát a pártlistákra jutó szavazatok száma, illetve a nemzetiségi listákra leadott – a kedvezményes kvótával csökkentett – szavazatok száma képezi. Minden pártlista, illetve nemzetiségi lista szavazatai alatt képezünk egy számoszlopot, amelynek első száma az adott lista szavazatainak a fele, a következő szám a harmada, a negyede és így tovább.

A táblázat segítségével történik a mandátumok kiosztása: meg kell keresni a táblázatban előforduló legnagyobb számot, és amelyik lista számoszlopában azt megtaláljuk, az a lista kap egy mandátumot. Ezt követően meg kell keresni a következő legnagyobb számot, és amelyik lista oszlopában azt megtaláljuk, az a lista kapja a következő mandátumot. Ezt az eljárást addig folytatjuk, míg az összes mandátum kiosztásra nem kerül.

Ha a táblázatban több lista alatt egyenlő számok vannak, és ezzel a szavazatszámmal mandátumhoz jutnának, de a megszerezhető mandátumok száma kevesebb, mint az azonos szavazatot elért listák száma, akkor a lista sorszáma szerinti sorrendben kell kiosztani a mandátumokat.

17. § (1) Az országos lista által megszerzett mandátumokat a jelöltek az országos listán elfoglalt helyük sorrendjében szerzik meg.

(2) Az egyéni választókerületben mandátumot szerző jelöltet az országos listáról törölni kell.

(3) Ha az országos listáról a jelölt kiesik, helyébe az országos listán soron következő jelölt lép.

(4) Ha az országos listán kevesebb jelölt van, mint a lista által megszerzett mandátumok száma, a ki nem osztott mandátum betöltetlen marad.

A mandátumok kiosztása

Az országos lista által megszerzett mandátumokat a jelöltek az országos listán elfoglalt helyük sorrendjében szerzik meg. Az egyéni választókerületben mandátumot szerző jelöltet az országos listáról törölni kell. Ha az országos listáról a jelölt kiesik, helyébe a soron következő jelölt lép. Ha az országos listán kevesebb jelölt van, mint a lista által megszerzett mandátumok száma, a ki nem osztott mandátum betöltetlen marad.

9. Nemzetiségi szószóló

18. § (1) A nemzetiségi listát állító, de azon mandátumot nem szerző nemzetiséget nemzetiségi szószóló képviseli az Országgyűlésben.

(2) A nemzetiségi szószóló a nemzetiségi listán első helyen szereplő jelölt lesz.

Nemzetiségi szószóló

A nemzetiségi listát állító, de azon mandátumot nem szerző nemzetiséget nemzetiségi szószóló képviseli az Országgyűlésben. Ez biztosítja, hogy azok a kisebbségek, amelyek számarányukból következően nem képesek teljes értékű képviselői mandátumot szerezni, megjeleníthessék érdekeiket az Országgyűlés működése során.

10. A megüresedett mandátum betöltése

19. § (1) Az egyéni választókerületben időközi választást kell tartani, ha

a) a választáson nincs jelölt,

b) a legtöbb szavazatot két vagy több jelölt egyenlő szavazatszámmal szerzi meg,

c) a megválasztott egyéni választókerületi képviselő megbízatása megszűnik.

(2) Az időközi választást az országgyűlési képviselők megelőző általános választásán alkalmazott választókerületi beosztás szerint kell megtartani.

Megüresedett mandátum betöltése egyéni választókerületben

Időközi választást kell tartani a választókerületben, ha az általános vagy időközi választáson nem volt jelölt, a legtöbb szavazatot két vagy több jelölt egyenlő szavazatszámmal szerezte meg, vagy a megválasztott egyéni választókerületi képviselő megbízatása megszűnt.

Alkotmányos garancia, hogy az időközi választást az országgyűlési képviselők megelőző általános választásán alkalmazott választókerületi beosztás szerint kell megtartani. Ellenkező esetben egyes választópolgárok két képviselő megválasztásában is részt vehetnének, míg más választópolgárok az időközi választás során nem juttathatnának ismét képviselőt az egyéni választókerületből az Országgyűlésbe.

20. § (1) Az országos listán mandátumhoz jutott képviselő megbízatásának megszűnése esetén a mandátumot – az országos listán eredetileg is szereplő jelöltek közül – a párt (közös pártlista esetén az érintett pártok) vagy az országos nemzetiségi önkormányzat által megnevezett, ennek hiányában az országos listán soron következő jelölt szerzi meg.

(2) Ha az országos listán nincs több jelölt, a mandátum betöltetlen marad.

(3) A nemzetiségi szószóló megbízatásának megszűnése esetén szószóló az országos listán eredetileg is szereplő jelöltek közül az országos nemzetiségi önkormányzat által megnevezett, ennek hiányában az országos listán soron következő jelölt lesz. Ha az országos listán nincs több jelölt, az adott nemzetiséget az Országgyűlés megbízatásának megszűnéséig nem képviseli nemzetiségi szószóló.

Megüresedett mandátum betöltése országos listán

Az országos listán mandátumhoz jutott képviselő megbízatásának megszűnése esetén a mandátumot – az országos listán eredetileg is szereplő jelöltek közül – a párt (közös pártlista esetén az érintett pártok) vagy az országos nemzetiségi önkormányzat által megnevezett, ennek hiányában az országos listán soron következő jelölt szerzi meg.

A mandátumot betöltő személy megnevezésére vonatkozó határidőt a Ve. határozza meg: a kiesett jelölt helyére a jelölő szervezet legkésőbb a mandátum megüresedésétől számított harmincadik napon jelentheti be a Nemzeti Választási Bizottságnál a mandátumot szerző jelöltet (Ve. 207/A. §).

A közös pártlista esetén a bejelentést a pártok egyhangú nyilatkozattal tehetik meg. Ennek hiányában a soron következő jelölt szerzi meg a mandátumot.

Ha az országos listán nincs több jelölt, a mandátumot más országos lista nem szerezheti meg; a mandátum betöltetlen marad. Ennek megvalósulási esélye azonban csekély, tekintettel arra, hogy a listán háromszor annyi jelölt állítható, mint a megszerezhető mandátumok száma [Ve. 129. § (2) bekezdés].

A nemzetiségi szószóló megbízatásának megszűnése esetén szószóló az országos listán eredetileg is szereplő jelöltek közül az országos nemzetiségi önkormányzat által megnevezett, ennek hiányában az országos listán soron következő jelölt lesz. Ha az országos listán nincs több jelölt, az adott nemzetiséget az országgyűlési képviselők következő általános választásáig nem képviseli nemzetiségi szószóló.

11. Záró rendelkezések

21. § Ez a törvény 2012. január 1. napján lép hatályba.

Hatálybalépés

Az új Vjt. 2012. január 1-jén lépett hatályba.

22. § E törvénynek a más jogszabályban alkalmazandó rövidítése: „Vjt.”.

A jogszabály rövidítése

Az országgyűlési képviselők választásának anyagi jogi szabályait meghatározó törvény a „választójogi törvény”, ezért más jogszabályokban alkalmazandó rövidítése: „Vjt.”.

23. § (1) E törvény rendelkezéseit – a 2. § (3) bekezdése és a 4. § (6) bekezdése kivételével – első alkalommal az országgyűlési képviselők e törvény hatálybalépését követő általános választásán kell alkalmazni.

(2) A 4. § (6) bekezdésében foglaltakat az országgyűlési képviselők e törvény hatálybalépését követő általános választását megelőzően úgy kell alkalmazni, hogy a 2. számú melléklet módosítására 2013. július 15-e és az országgyűlési képviselők e törvény hatálybalépését követő általános választásának napja közötti időben nem kerülhet sor.

A Vjt. alkalmazása

A törvény rendelkezéseit első alkalommal az országgyűlési képviselők Vjt. hatálybalépését követő első általános választásán kellett alkalmazni. Kivétel ez alól a passzív választójog gyakorlása alóli kizárási feltételeket tartalmazó 2. § (3) bekezdés, továbbá az egyéni választókerületeknek a választójog egyenlősége alapelvének megvalósulása érdekében történő módosítási követelményét előíró 4. § (6) bekezdés. E rendelkezéseket a Vjt. hatálybalépésének napjától kellett alkalmazni azzal, hogy az egyéni választókerületek sorszámát, székhelyét és területi beosztását tartalmazó 2. számú melléklet módosítására 2013. július 15-e és az országgyűlési képviselők e törvény hatálybalépését követő általános választásának napja közötti időben nem kerülhetett sor.

24. § (1) Az országgyűlési képviselők választásáról szóló 1989. évi XXXIV. törvény rendelkezéseit kell alkalmazni az e törvény hatálybalépését követő országgyűlési képviselők általános választásának kitűzéséig.

(2) Ha e törvény hatálybalépését követő országgyűlési képviselők általános választását megelőzően időközi választás kerül kitűzésre, – a 19. § (2) bekezdésére is tekintettel – az Országgyűlés törvényben határozza meg az időközi választáson alkalmazandó választókerületi beosztást.

(3) Az e törvény hatálybalépését követő országgyűlési képviselők általános választásának kitűzéséig csak annak van választójoga, aki magyarországi lakóhellyel rendelkezik.

Átmeneti rendelkezések

Annak ellenére, hogy a Vjt. hatályon kívül helyezte az országgyűlési képviselők választásáról szóló 1989. évi XXXIV. törvényt, annak rendelkezéseit alkalmazni kellett az országgyűlési képviselők következő általános választásának kitűzéséig. Ha a Vjt. hatálybalépését követően az országgyűlési képviselők általános választásáig terjedő időszakban időközi választás került volna kitűzésre – a választási szabályok időközben bekövetkezett alapvető módosulására tekintettel –, az Országgyűlés törvényben határozta volna meg az időközi választáson alkalmazandó választókerületi beosztást. A Ve. 353. §-a szerint azonban 2013-ban az országgyűlési képviselők időközi választását nem lehetett kitűzni szeptember 1-jét követő napra, így az országgyűlési képviselők 2014. évi választását megelőzően már nem lehetett időközi választásokat tartani.

Bár az Alaptörvény értelmében – ahogy arra a törvény preambulumának értelmezése kapcsán többször utaltunk – a magyarországi lakóhely már nem feltétele a választójog gyakorlásának, a Vjt. hatálybalépését követő országgyűlési képviselők általános választásának kitűzéséig csak annak volt választójoga, aki magyarországi lakóhellyel rendelkezett.

25. § E törvény – ideértve a mellékleteit is – az Alaptörvény XXIII. cikk (4) bekezdése és 2. cikk (1) és (2) bekezdése alapján sarkalatosnak minősül.

Sarkalatossági rendelkezések

A Vjt. – az egyéni választókerületek megyénkénti és fővárosi megoszlását, valamint azok sorszámát, székhelyét és területi beosztását tartalmazó mellékleteivel együtt – az Alaptörvény XXIII. cikk (4) bekezdése, 2. cikk (1) és (2) bekezdése alapján sarkalatosnak minősül. Ennek megfelelően módosításához a jelen lévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazata szükséges [Alaptörvény T) cikk (4) bekezdés].

26. §

Hatályon kívül helyezte: 2010. évi CXXX. törvény 12. §. Hatálytalan: 2012. I. 2-től.

NAGYKOMMENTÁR
A HELYI ÖNKORMÁNYZATI KÉPVISELŐK ÉS POLGÁRMESTEREK VÁLASZTÁSÁRÓL SZÓLÓ 2010. ÉVI L. TÖRVÉNYHEZ

Cserny Ákos / Péteri Attila

BEVEZETÉS

A helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásáról szóló 2010. évi L. törvény (a továbbiakban: Övjt.) a 2010-ig alkalmazott önkormányzati választási rendszereken csupán csekély mértékű változtatást eszközölt. Jelentősebb változást hozott, de csupán a fővárosi közgyűlés tagjai megválasztásának rendszere tekintetében az egyes helyi önkormányzatokkal kapcsolatos törvényeknek a választásokkal összefüggő módosításáról szóló 2014. évi XXIII. törvény. Az Övjt. által meghatározott választási anyagi jogi szabályok alapjai tehát a fővárosi közgyűlési választások rendszerének kivételével mintegy húsz éve stabilnak tekinthetők. Ez a helyzet megfelel a Velencei Bizottság Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentumához fűzött magyarázatában foglaltaknak, mely szerint „a választási törvények bizonyos stabilitással kell, hogy rendelkezzenek, megvédve azokat a pártpolitikai beavatkozással szemben” (58. pont).

A helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásáról az Alaptörvény kevés rendelkezést tartalmaz. Meghatározza a választójog alapjait, rendelkezik továbbá az önkormányzati választások kitűzéséről, az önkormányzati ciklus hosszáról, valamint a választási alapelvekről.

Az Alkotmánybíróság első alkalommal a 63/B/1995. AB határozatában fogalmazta meg az Alkotmány és az egyéb választójogi törvények viszonyára vonatkozó azon megállapítását, mely az új Alaptörvény tekintetében is helytálló [lásd 1/2013. (I. 7.) AB határozat], és amely szerint az Alaptörvény nem tartalmaz az önkormányzati választások rendszerére vonatkozó szabályozást. Az önkormányzati választások anyagi jogi szabályainak megalkotása során ezért az Országgyűlés széles döntési szabadsággal rendelkezik. Az Országgyűlés ezt a döntési szabadságát az Alaptörvény keretei között gyakorolhatja, azaz úgy kell e szabályokat meghoznia, hogy azok az Alaptörvény rendelkezéseivel ne ütközzenek, alapvető jogot alkotmányellenes módon ne korlátozzanak.

Az önkormányzati választási rendszer elemeit a törvényhozó az Övjt.-ben határozta meg. Az önkormányzati választások eljárási szabályait a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény (a továbbiakban: Ve.) tartalmazza.

I. Fejezet

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

1. A választójog

1. § (1) A választópolgár a választójogát szabad elhatározása alapján gyakorolja.

(2) A választópolgár lakóhelyén vagy – ha lakóhelye mellett legkésőbb a választás kitűzését megelőző 30. napig tartózkodási helyet is létesített – bejelentett tartózkodási helyén választhat.

(3) A választópolgár bármely választókerületben választható.

(4) A helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásán nem választható, aki jogerős ítélet alapján szabadságvesztés büntetését vagy büntetőeljárásban elrendelt intézeti kényszergyógykezelését tölti.

1. Választójog a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásán

a) Az Alaptörvény XXIII. cikke szerint a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásán minden nagykorú magyar állampolgár választó és választható. Az Alaptörvény a szavazás jogát magyarországi helyben lakáshoz köti, azonban a választhatóság elé nem állít ilyen korlátot. A külföldön élő magyar állampolgár tehát az önkormányzati választásokon szavazati joggal nem, passzív választójoggal azonban rendelkezik.

Az önkormányzati választásokon nem csak a magyar állampolgársággal rendelkező személyek bírnak választójoggal. Az állampolgárságuktól eltérő tagállamban lakóhellyel rendelkező uniós polgárok aktív és passzív választójogának a helyhatósági választásokon történő gyakorlására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1994. december 19-i 94/80/EK tanácsi irányelv alapján az Alaptörvény tartalmazza, hogy aktív és passzív választójoggal rendelkeznek azok az Európai Unió más tagállamának nagykorú állampolgárai is, akiknek van magyarországi lakóhelyük.

Az önkormányzati választásokon a választhatóság jogával nem, csupán szavazati joggal rendelkeznek a Magyarországon menekültként, bevándoroltként és letelepedettként elismert nagykorú személyek.

b) Az Alaptörvény XXIII. cikk (5) bekezdése szerint: „A helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásán a választópolgár lakóhelyén vagy bejelentett tartózkodási helyén választhat.” Azaz vagy a lakóhelyének vagy a bejelentett tartózkodási helyének szavazólapjára szavaz. A második mondat szerint: „A választópolgár a szavazás jogát lakóhelyén vagy bejelentett tartózkodási helyén gyakorolhatja.” Az Alaptörvény tehát nem biztosítja a választópolgár részére a távolról szavazás jogát.

Az Övjt. az Alaptörvénnyel összhangban állapítja meg, hogy a választópolgár a lakóhelyén vagy a bejelentett tartózkodási helyén választhat. A törvény azonban az Alaptörvényben foglalt jog bejelentett tartózkodási helyen történő gyakorlását tovább pontosítja. Így a bejelentett tartózkodási helyen való választás joga akkor gyakorolható, ha mellette

– a választópolgár nem rendelkezik bejelentett lakóhellyel, vagy

– a választópolgár bejelentett lakóhellyel is rendelkezik, továbbá ha lakóhelye mellett legkésőbb a választás kitűzését megelőző harmincadik napig létesítette a tartózkodási helyet a választókerületben. A tartózkodási hely létesítésének idejére vonatkozó megkötést a választási visszaélések megelőzése érdekében határozta meg a törvényalkotó.

Az Alaptörvényben foglalt, fent idézett rendelkezés első mondatának gyakorlati megvalósítását az átjelentkezés lehetősége biztosítja. A Ve. szerint a választópolgárnak lehetősége van a lakcíme szerinti szavazókör névjegyzékéről átkerülni a tartózkodási helye szerinti névjegyzékre, ha az alábbi feltételek teljesülnek:

– a választás kitűzését megelőző 30. napon tartózkodási hellyel rendelkezett a választókerületben;

– az átjelentkezési kérelmének elbírálásakor is rendelkezik – akár a választás kitűzését megelőző 30. napon meglévő, akár azt követően létesített másik – tartózkodási hellyel a választókerületben;

– a tartózkodási hely érvényessége legalább a szavazás napjáig tart.

2. A választhatóság joga nem kötődik ahhoz a településhez, ahol a választópolgár lakcíme található

A választhatóság jogát sem az Alaptörvény, sem az Övjt. nem köti ahhoz a településhez, amelyen a választópolgár lakcíme található. Így a választópolgár bármely településen, bármely választókerületben választható, abban az esetben is, ha egy másik településen él, sőt akkor is, ha külföldön él, vagy ha egyáltalán nincs lakcíme (ez utóbbi két esetben azonban feltétel, hogy kérelme alapján szerepeljen a központi névjegyzékben).

3. A választásban való önkéntes részvétel

Az Övjt. szerint a választópolgár a választójogát szabad elhatározása alapján gyakorolja. Ezzel egyezően teszi választási eljárási alapelvvé a választásban való önkéntes részvétel elvét a Ve. 2. § (1) bekezdés b) pontja.

4. A választhatóság jogának korlátozása

A választhatóság jogának korlátozására az Övjt. is tartalmaz rendelkezést. Erre az Alaptörvény XXXIII. cikk (4) bekezdése ad lehetőséget, mely szerint sarkalatos törvény a választójogot vagy annak teljességét magyarországi lakóhelyhez, a választhatóságot további feltételekhez kötheti. E felhatalmazással élve az Övjt. kimondja, hogy a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásán nem választható, aki jogerős ítélet alapján szabadságvesztés-büntetését vagy büntetőeljárásban elrendelt intézeti kényszergyógykezelését tölti.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény XXIII. cikk

Ve. 82. §, 307/A–307/B. §

Kapcsolódó európai uniós jogi szabályozás

A Tanács 1994. december 19-i 94/80/EK irányelve az állampolgárságuktól eltérő tagállamban lakóhellyel rendelkező uniós polgárok aktív és passzív választójogának a helyhatósági választásokon történő gyakorlására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról

2. Értelmező rendelkezések

2. § E törvény alkalmazásában lakosságszám: azon személyek száma, akiknek a polgárok személyi és lakcím adatait tartalmazó nyilvántartásban szereplő lakóhelye, lakóhely hiányában tartózkodási helye az adott település (fővárosi kerület), a megye közigazgatási területén található, vagy akiknek a lakóhelye csak az adott település (fővárosi kerület) megnevezését tartalmazza.

A lakosságszám

E § a lakosságszám-fogalom meghatározását tartalmazza. A fogalmat az Övjt. 3., 5. és 7. §-a használja a helyi önkormányzat képviselő-testülete, illetve közgyűlése tagjai számának meghatározására irányadó szabályozásban.

II. Fejezet

VÁLASZTÓKERÜLETEK, SZAVAZÓKÖRÖK

3. § A települési önkormányzat képviselő-testülete és a megyei közgyűlés tagjainak számát a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek általános választása évének január 1-jei lakosságszáma alapján kell meghatározni.

1. A megválasztható képviselők száma az önkormányzati választási rendszerekben

E rendelkezések a települési önkormányzat képviselő-testülete, valamint a megyei közgyűlés tagjai számának megállapítását a választókerület lakosságszámához igazítva rendezik. A fővárosi közgyűlés tagjainak számát az Övjt. 33 főben rögzíti.

A lakosságszám tekintetében az általános választás évének január 1-jei adatait kell figyelembe venni. A Ve. 306. §-a alapján a polgárok személyi, lakcím- és értesítésicím-adatait tartalmazó nyilvántartást kezelő központi szerv az általános választás évében január 31-ig átadja a települések, a megyék, illetve a főváros lakosságszámának január 1-jei adatait a Nemzeti Választási Iroda számára. A Nemzeti Választási Iroda a lakosságszámot három napon belül közli a helyi, illetve a területi választási iroda vezetőjével. A helyi választási iroda, illetve a területi választási iroda vezetője az általános választás évében február 15-ig határozatban állapítja meg a képviselő-testület, illetve a közgyűlés megválasztandó tagjainak számát.

A megválasztható képviselők száma páros. A Magyarország helyi önkormányzatairól szóló 2011. évi CLXXXIX. törvény (a továbbiakban: Mötv.) 66. §-a szerint a polgármester tagja a képviselő-testületnek, a képviselő-testület határozatképessége, döntéshozatala, működése szempontjából önkormányzati képviselőnek tekintendő. Az Mötv. alapján tehát a polgármestert is a képviselő-testület tagjaként kell kezelni, vele kiegészülve a képviselő-testület már páratlan számú lesz, így a döntéshozatalt megnehezítő szavazategyenlőség ritkábban tud kialakulni.

A képviselő-testületek létszáma a 2010. évi önkormányzati választásokat megelőzően változott. Míg a megválasztható önkormányzati képviselők száma 2006-ban 25 964 volt, az Övjt. hatálybalépésével, 2010-ben 17 338-ra csökkent.

2. A megyei választókerületnek nem része a megyei jogú város

Az Mötv. 21. §-a szerint a megyei jogú város (a megyeszékhely város és az Országgyűlés által az Mötv. hatálybalépése előtt megyei jogúvá nyilvánított város) települési önkormányzat, amely – törvényben meghatározottak szerint, az abban foglalt kivételekkel – azokat a közszolgáltatásokat is biztosítja, melyek saját területén túl a megye egészére vagy nagy részére kiterjednek. A megyei jogú város a megyei önkormányzati képviselők választása választókerületének ezért nem része. Ennek ellenére a megyei közgyűlés tagjai létszámának meghatározásakor a törvény az egész megye lakosságszámát rendeli alapul venni.

3. Az egyéni választókerületek kialakítása a tízezer lakos feletti településeken

A tízezer lakos feletti településeken az egyéni választókerületek kialakítása a helyi választási iroda vezetőjének hatáskörébe tartozik (Ve. 306/A–306/B. §). A választókerületek kialakításának kérdésében a helyi választási iroda vezetője előzetesen kikéri a helyi választási bizottság véleményét, amely azonban a helyi választási iroda vezetőjét nem köti. Az egyéni választókerületeket úgy kell kialakítani, hogy azok összefüggő területet alkossanak, és a választásra jogosultak száma választókerületenként megközelítően azonos legyen. Az egyéni választókerületek kialakításakor az egyéni választókerület választásra jogosultjainak száma a településen egy egyéni választókerületre jutó választásra jogosultak számtani átlagától – a településszerkezeti, földrajzi és egyéb helyi sajátosságokra figyelemmel – legfeljebb tizenöt százalékkal térhet el.

A Ve. az önkormányzati egyéni választókerületek kialakításában figyelembe veszi az Alkotmánybíróság 22/2005. (VI. 17.) AB határozatát és a Velencei Bizottság Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentumában foglaltakat.

Az Alkotmánybíróság e határozatban az országgyűlési választókerületek kialakításáról tett megállapításokat, azonban indokolásában megjegyezte, hogy határozata ugyan az országgyűlési képviselő-választásokra vonatkozó szabályozással összefüggésben állapított meg mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet, de az indokolásban foglalt elvi szempontok más választástípusokban, így az önkormányzati választások során is irányadók. A határozatban foglalt, elvi jelentőségű megállapítások az alábbiakban foglalhatók össze.

A határozat szerint az „egyenlő választójog alapelvéből következő alkotmányos követelmény, hogy az egyéni választókerületekben a választásra jogosultak száma a lehető legkisebb mértékben térjen el egymástól [...]. A választójog egyenlőségéből származó, a szavazatok súlyára vonatkozó alkotmányossági követelmények maximális teljesítésétől a jogalkotó csak megfelelő alkotmányos indok esetén térhet el. Minél jelentősebb az eltérés a választásra jogosultak száma [...] között, annál erősebb alkotmányos indok szükséges az eltérés igazolásához. Megfelelő indok lehet – egyebek mellett – a földrajzi viszonyok, a közigazgatási határok, valamint a nemzeti, illetve etnikai kisebbségek számarányának figyelembevétele. Ugyanakkor még a statisztikailag egyébként elhanyagolható különbségek is alkotmányellenesek lehetnek, ha azok a választókerületek határaival való manipuláció eredményeként jönnek létre. Történetileg a választás eredményének előzetes befolyásolását célzó ilyen jellegű változtatásokra (gerrymandering) a leggyakrabban a politikai erőviszonyok mesterséges átalakítása, illetve a kisebbségek politikai részvételének megnehezítése érdekében került sor. [...] Az Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy minden körülmények között ellentétes az egyenlő választójog elvével, ha az egyéni választókerületekben a jegyzékbe vett választópolgárok száma közötti kétszeres eltérés mutatható ki.”

A Velencei Bizottság Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentuma a közös európai választójogi örökség egyik meghatározó elemének minősíti a választójog egyenlőségét. A dokumentum szerint az egyenlőség magában foglalja a mandátumok választókerületek közötti egyenletes elosztásának követelményét, amely a következőket tartalmazza:

– a képviselői helyek elosztása kiegyensúlyozottan, világos szempontok szerint kell hogy megtörténjen, a következő lehetséges kritériumok figyelembevételével: népesség, a nemzeti kisebbségek számaránya, a regisztrált választópolgárok száma, a választójogukkal várhatóan élők aránya;

– a földrajzi, közigazgatási, valamint történelmi határvonalak számításba vehetők;

– az egy képviselői helyre jutó választópolgárok száma tekintetében a választókerületenkénti eltérés nem haladhatja meg a 10%-ot, és semmiképpen sem lépheti túl a 15%-ot. E szabályoktól csak kivételes körülmények esetén engedhető meg az eltérés (így az adott területen élő kisebbségek érdekeinek védelme, a szórványosan lakott terület egységének védelme érdekében);

– a képviselői helyek elosztásának rendszerét legkevesebb tízévenként újra kell vizsgálni, lehetőleg választásokon kívüli időszakokban;

– a választókerületek határvonalainak újbóli meghatározása esetén a következő szempontoknak kell érvényesülniük: elfogulatlanság, a nemzeti kisebbségek hátrányos helyzetbe kerülése lehetőségének kizárása, egy többségében független személyekből álló bizottság véleményének meghallgatása. (A bizottságnak lehetőség szerint legyen földrajzi, illetve szociológiai szakember tagja, a pártok legyenek benne egyenlő arányban képviselve, illetve szükség esetén a nemzeti kisebbségek is.)

A helyi választási iroda vezetője a választókerületek kialakításáról szóló határozatát a helyben szokásos módon tizenöt napra közzéteszi. A visszaélések megelőzése érdekében a Ve. előírja, hogy a határozat tartalmazza az egyéni választókerületek határát, a központi névjegyzék alapján az egyéni választókerületben választásra jogosultak számát, az egyéni választókerület választásra jogosultjai számának a településen egy egyéni választókerületre jutó választásra jogosultak számának átlagától való eltérésének mértékét, az öt százaléknál nagyobb eltérés indokát, valamint a helyi választási bizottság véleményét is.

Kapcsolódó joggyakorlat

22/2005. (VI. 17.) AB határozat Az egyenlő választójog alapelvéből következő követelmény, hogy az egyéni választókerületekben a választásra jogosultak száma a lehető legkisebb mértékben térjen el egymástól, továbbá az egyes területi választókerületenként megszerezhető országgyűlési képviselői mandátumok száma szorosan igazodjon a választásra jogosultak számához.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Ve. 306–306/D. §

Mötv. 21. §, 66. §

4. § A 10 000 vagy ennél kevesebb lakosú település – egyéni listás választási rendszerben – egy választókerületet alkot, amelyben a képviselők száma:

a) 100 lakosig 2 fő,

b) 1000 lakosig 4 fő,

c) 5000 lakosig 6 fő,

d) 10 000 lakosig 8 fő.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 3. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

5. § (1) A 10 000-nél több lakosú településen és a fővárosi kerületben a képviselők vegyes választási rendszerben – egyéni választókerületben és kompenzációs listán – jutnak mandátumhoz.

(2) Az egyéni választókerületek és a kompenzációs listás mandátumok száma:

a) 25 000 lakosig 8 egyéni választókerületi és 3 kompenzációs listás mandátum,

b) 50 000 lakosig 10 egyéni választókerületi és 4 kompenzációs listás mandátum,

c) 75 000 lakosig 12 egyéni választókerületi és 5 kompenzációs listás mandátum,

d) 100 000 lakosig 14 egyéni választókerületi és 6 kompenzációs listás mandátum.

(3) Minden további 10 000 lakos után eggyel nő az egyéni választókerületben, és minden további 25 000 lakos után eggyel nő a kompenzációs listán választott képviselők száma.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 3. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

6. § A fővárosi közgyűlés

a) 1 tagja a főpolgármester-választás eredményeképpen,

b) 23 tagja a fővárosi kerületi polgármester-választás eredményeképpen,

c) 9 tagja a fővárosi kompenzációs listáról

jut mandátumhoz.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 3. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

7. § (1) A megyei önkormányzati képviselőket a választópolgárok megyei listán választják. A választás tekintetében minden megye egy választókerületet alkot, melynek nem része a megyei jogú város, valamint a főváros.

(2) A megyei közgyűlés tagjainak számát a megye lakosságszáma alapján kell meghatározni úgy, hogy

a) 400 000 lakosig minden 20 000 lakos után 1 képviselő, de legkevesebb 15 képviselő,

b) 700 000 lakosig 20 képviselő, és a 400 000-t meghaladó minden további 30 000 lakos után 1 képviselő,

c) 700 000 lakos fölött 30 képviselő, és a 700 000-t meghaladó minden további 40 000 lakos után 1 képviselő

választható.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 3. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

III. Fejezet

AZ AJÁNLÁS

8. § (1) A választópolgár jelölési fajtánként több jelöltet vagy listát is ajánlhat, de csak egy településen és a település fekvése szerinti megyében, vagy egy fővárosi kerületben és a fővárosban fogadhat el jelölést.

(2) Az egyéni listás választási rendszerben a választópolgár egyidejűleg legfeljebb egy polgármesteri, egy egyéni listás és egy megyei listás jelöltséget fogadhat el.

(3) A vegyes választási rendszerben a választópolgár egyidejűleg:

a) a fővároson kívül legfeljebb egy egyéni választókerületi, egy kompenzációs és egy megyei listás jelöltséget,

b) a fővárosban egy egyéni választókerületi, egy kompenzációs listás és egy fővárosi kompenzációs listás jelöltséget fogadhat el,

c)

(4) A vegyes választási rendszerben a polgármesterjelölt egyidejűleg:

a) a fővároson kívül egy egyéni választókerületi, egy kompenzációs és egy megyei listás jelöltséget,

b) a fővárosban egy egyéni választókerületi, egy kompenzációs listás és egy fővárosi kompenzációs listás jelöltséget

fogadhat el.

(5) A főpolgármester jelölt csak fővárosi kompenzációs listás jelöltséget fogadhat el.

(6) A választópolgár megyei listán és megyei jogú városban egyidejűleg nem lehet jelölt. A választópolgár egyidejűleg nem lehet megyei listán jelölt és megyei jogú városban polgármesterjelölt.

(7) Egy jelölő szervezet egy egyéni választókerületben csak egy jelöltet állíthat.

1. Jelölési fajtánként több ajánlás is leadható

Az önkormányzati választásokon az eddigi szabályozás nem tette lehetővé, hogy a választópolgár több jelöltet, listát is ajánlhasson. Az egyes helyi önkormányzatokkal kapcsolatos törvényeknek a választásokkal összefüggő módosításáról szóló 2014. évi XXIII. törvény ezt a szabályozást mind a helyi önkormányzati képviselők választása, mind a nemzetiségi önkormányzati képviselők választása tekintetében megváltoztatta, így már választási rendszereink mindegyikében ez a szabályozás érvényesül. Ezzel párhuzamosan a jelöltajánlásra vonatkozó eljárási határidőket a törvényhozó lerövidítette.

2. Az elfogadható jelölések áttekintése

A választópolgárok által elfogadható jelölések áttekintését az alábbi táblázat tartalmazza.

Jelölés

A jelölt által elfogadható más jelölés:

polgármester

egyéni listás

egyéni

választókerületi

kompenzációs listás

megyei

listás

fővárosi

listás

főpolgár-

mester

polgár-

mester

10 000 alatti településen

–

ugyanazon településen

–

–

ugyanazon
megyében

–

–

10 000 feletti településen

–

–

ugyanazon
településen

ugyanazon településen

ugyanazon megyében

–

–

megyei jogú városban

–

–

ugyanazon településen

ugyanazon településen

–

–

–

fővárosi kerületben

–

–

ugyanazon kerületben

ugyanazon kerületben

–

igen

–

egyéni listás

ugyanazon településen

–

–

–

ugyanazon megyében

–

–

egyéni

választó-

kerületi

10 000 feletti településen

ugyanazon településen

–

–

ugyanazon településen

ugyanazon megyében

–

–

megyei jogú városban

ugyanazon településen

–

–

ugyanazon településen

–

–

–

fővárosi kerületben

ugyanazon kerületben

–

–

ugyanazon kerületben

–

igen

–

kompenzációs

listás

10 000 feletti településen

ugyanazon településen

–

ugyanazon településen

–

ugyanazon megyében

–

–

megyei jogú városban

ugyanazon településen

–

ugyanazon településen

–

–

–

–

fővárosi kerületben

ugyanazon kerületben

–

ugyanazon kerületben

–

–

igen

–

megyei listás

a megyében, megyei jogú város kivételével

a megyében

a megyében, megyei jogú város kivételével

a megyében, megyei jogú város kivételével

–

–

–

fővárosi kompenzációs listás

fővárosi kerületben

–

fővárosi kerületben

fővárosi kerületben

–

–

igen

főpolgármester

–

–

–

–

–

igen

–

3. A jelölés módszere az önkormányzati választásokon

a) Az Alaptörvény az egyes közjogi választások során alkalmazott jelölési módokról nem rendelkezik. Ebből az következik, hogy a jelölésre, illetve annak módjára vonatkozó szabályok megállapítása az Alaptörvény keretei között a törvényhozó mérlegelési jogkörébe tartozik. A törvényhozó az ajánlás és jelölés számos módozatát választhatja, amely nem ütközik az Alaptörvényben foglalt alkotmányos elvekbe és rendelkezésekbe. A törvényalkotóra az a kötelezettség hárul, hogy a jelölés jogára vonatkozó szabályokat törvényben határozza meg.

A jelöltállítási jog nem alkotmányos alapjog. Az Alaptörvény nem biztosít alanyi jogot arra, hogy mindenki, aki passzív választójoggal rendelkezik és képviselő kíván lenni, a választásokon jelöltként elinduljon. A jelöltállítás rendjét a választási törvényeknek kell tartalmazniuk. E törvények a jelöléshez megkövetelhetik bizonyos feltételek teljesülését. A jelölés feltételrendszere azonban nem lehet önkényes és észszerűtlen. Nem lehet alkotmányos olyan feltételrendszer alkalmazása, amely alapvetően kizárja a valós támogatottsággal rendelkező választópolgárokat a jelöltté válás lehetőségéből, mert például irreális feltételeket határoz meg a jelöltté váláshoz szükséges ajánlások számára vonatkozóan, vagy az azok összegyűjtésére rendelkezésre álló időtartamot rendkívül rövid mértékben határozza meg.

b) A jelöltté válás jogából, azaz a passzív választójog gyakorlásából az Alaptörvényben meghatározott természetes kizáró okokon kívül más alapon senkit nem lehet kizárni. Így azokat az összeférhetetlenségi helyzeteket, melyek az adott pozíció elnyerése esetén bekövetkeznének, nem a passzív választójog korlátozásával lehet megakadályozni, hanem létrejöttük esetére szabályokat szükséges alkotni azok megszüntetésére. Nem tekinthető tehát alkotmányosnak az összeférhetetlenség alá eső személyek megfosztása a választásokon jelöltként való indulás jogától [lásd 16/1994. (III. 25.) AB határozat].

c) A Velencei Bizottság Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentuma szerint az egyéni jelöltek és a listák állítása minimális számú aláírás összegyűjtéséhez köthető (I.1.3.i. pont). Ennek megfelelően a jelölés módja közjogi választási rendszereinkben az ajánlás, amelyre a választási rendszer további választókerületeiben a listaállítás joga alapozható. Így az önkormányzati választások során a törvény olyan jelölési rendszert határoz meg, melyben az egyéni jelöltek, továbbá a megyei listák állítása ajánlásgyűjtésen alapul, míg a kompenzációs és a fővárosi kompenzációs listák állítása végeredményben a sikeres egyéni jelöltindításon múlik. (Kompenzációs lista állításához a település egyéni választókerületeinek több mint felében történő jelöltállítás, míg fővárosi lista állításához a fővárosi kerületek több mint felében polgármesterjelölt állítása szükséges.)

A Velencei Bizottság a Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentumában rögzíti, hogy a jelöltté váláshoz vagy lista állításához a törvény ne követelje meg a választókerület választópolgárai több mint 1%-ának aláírását (I.1.3.ii. pont). Az Övjt. ma már csupán a mintegy 38 000 vagy annál kevesebb lakosú települések polgármester-választása tekintetében nem felel meg a Velencei Bizottság ajánlásának: a 10 000 vagy annál kevesebb lakosú településeken a település választópolgárai legalább 3%-ának ajánlása szükséges a jelöltté váláshoz, 10 000 és 38 000 közötti lakosságszám esetén pedig 300 ajánlást kell összegyűjteni (az arányok kiszámításánál nem a lakosságszámot, hanem a választópolgárszámot kell alapul venni, amely általában a lakosságszám kb. 80%-a). A Velencei Bizottság ajánlásával eddig is összhangban állt a megyei listák állításának, valamint a települési önkormányzati képviselő-jelöltek 1%-os ajánlási feltétele. Az egyes helyi önkormányzatokkal kapcsolatos törvényeknek a választásokkal összefüggő módosításáról szóló 2014. évi XXIII. törvény egyes választástípusokban lecsökkentette a jelöltté váláshoz, illetve listaállításhoz szükséges ajánlások számát. Így a megyei választókerületben 1%-ról 0,5%-ra mérséklődött az ajánlási limit, míg a 10 000 lakost meghaladó települések polgármester-választásaiban megszűnt a százalékos ajánlási feltétel, így 10 000 és 100 000 lakos közötti település esetén legalább 300 (azaz kb. 3,75% és 0,38% közötti ajánlás), 100 000-nél több lakosú településen legalább 500 (azaz kb. 0,63% vagy az alatti) ajánlás szükséges a polgármesterjelölt állításához. A főpolgármester-választás esetén sincs százalékos határ, a szükséges ajánlások száma a negyedére, 5000 ajánlásra (kb. 0,35%) csökkent.

A jelöltséghez, listaállításhoz szükséges ajánlások számának csökkentése, valamint a több ajánlás jogszerű leadásának biztosítása az egyéni választási rendszerekben a jelöltek számának, valamint az elveszett szavazatok számának növekedését vetíti elő, melyet az ajánlási határidők lerövidítéséből következő hatás tompíthat.

d) A százalékos határ szövegszerű megjelölésekor az Övjt. egyes esetekben tartalmazza a „legalább” kitételt, míg más esetben nem. A szövegezés e következetlensége azonban nem befolyásolja a jogértelmezést: mindkét esetben minimumfeltételről van szó. Mindegyik esetben, továbbá törtszám esetén, felfelé kell kerekíteni, azaz legalább a következő pozitív egész szám elérése szükséges a jelöltség megszerzéséhez.

e) Az egyes helyi önkormányzatokkal kapcsolatos törvényeknek a választásokkal összefüggő módosításáról szóló 2014. évi XXIII. törvény megváltoztatta a fővárosi közgyűlés tagjai megválasztásának rendszerét. A fővárosi közgyűlésnek automatikusan tagjává válik a főpolgármester, a 23 budapesti kerület polgármestere, valamint a fővárosi kompenzációs listáról 9 fő. A kompenzációs listára a választópolgár nem ad le szavazatot, arról a kerületi polgármester-választások eredményeképpen kerül 9 képviselő a fővárosi közgyűlésbe. Fővárosi kompenzációs listát az a jelölő szervezet állíthat, amelyik a fővárosi kerületek több mint felében polgármesterjelöltet állított. A kompenzációs listán a jelölő szervezet a főpolgármester-jelöltjét és a fővárosi kerületi polgármesterjelöltjeit állítja jelöltként. A jelöltek sorrendjére vonatkozóan a törvény nem tartalmaz megkötést, tehát nem a főpolgármester-jelöltnek kell automatikusan a lista első helyén szerepelnie.

A Ve. az ajánlások gyűjtéséhez bevezette az ajánlóív intézményét. Az ajánlóívet a független jelöltként indulni szándékozó választópolgár, illetve a jelölő szervezet igényelheti. Az ajánlásra szolgáló alapdokumentum már nem a választópolgároknál található, hanem azt a jelölő szervezetek, illetve a független jelöltek képviselői viszik magukkal a választópolgárokhoz. Az ajánlóívet a választási iroda egyedi azonosítóval látja el, tehát az egyedi és beazonosítható (Ve. 120–121. §).

4. A jelölő szervezet fogalma

A jelölő szervezet fogalmát az Övjt. nem határozza meg. Helyette ezt a Ve. 3. § 3. pontja tartalmazza. E szerint a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásán jelölő szervezet olyan párt vagy (a szakszervezet kivételével) egyesület lehet, amely a választás kitűzésekor jogerősen szerepel a civil szervezetek bírósági nyilvántartásában. Ennek indoka, hogy a választáson ne indulhasson olyan párt vagy egyesület, amely lehet, hogy a választási eljárás ideje alatt meg sem tud alakulni. Szintén fontos kiegészítés, hogy a választási eljárás szempontjából az adott szervezet attól a pillanattól tekinthető jelölő szervezetnek, hogy a választási bizottság a jelölő szervezetek nyilvántartásába felvette, és a választási bizottság határozata jogerőre emelkedett.

5. A nemzetiségi szervezet fogalma

A nemzetiségek jogairól szóló 2011. évi CLXXIX. törvény (a továbbiakban: Njtv.) 2. § 14. pontja határozza meg a nemzetiségi választáson jelölt-, illetve listaállításra jogosult nemzetiségi szervezet fogalmát. E szerint nemzetiségi szervezet: a párt és a szakszervezet kivételével a civil szervezetek bírósági nyilvántartásában szereplő olyan egyesület, amelynek alapszabályában – a nemzetiségi önkormányzati választás évét megelőzően legalább 3 éve – rögzített célja az Njtv. szerinti, konkrétan megjelölt nemzetiség képviselete. Az Njtv. 1. melléklete értelmében nemzetiségnek minősül a bolgár, a görög, a horvát, a lengyel, a német, az örmény, a roma, a román, a ruszin, a szerb, a szlovák, a szlovén és az ukrán. Az alapszabályban rögzített cél meglétének a funkciója annak biztosítása, hogy a nemzetiségi választásokon részt vevő, illetőleg a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásán nemzetiségi jelöltet állító jelölő szervezetek ténylegesen kötődjenek az adott nemzetiséghez.

Nemzetiségi szervezet ebben a minőségében csak a polgármester-választáson, az egyéni listás választáson és az egyéni választókerületi választáson állíthat jelöltet, továbbá települési kompenzációs listát állíthat.

6. A nemzetiségi jelölt állítása és a nemzetiségi kompenzációs lista

A törvény mandátumszerzési kedvezményt biztosít a nemzetiségek részére. Ennek alkotmányos alapját az Alaptörvény XV. cikk (4) bekezdése teremti meg, amikor kimondja, hogy Magyarország az esélyegyenlőség és a társadalmi felzárkózás megvalósulását külön intézkedésekkel segíti.

A nemzetiségi szervezet az önkormányzati választásokon nemzetiségi jelöltet állíthat, a nemzetiségi jelöltek pedig a 10 000 lakos feletti településeken automatikusan – nemzetiségenként külön – kompenzációs listára kerülnek felvételre. Az egyéni listán állított nemzetiségi jelölt, valamint a nemzetiségi kompenzációs lista kedvezményesen kaphat mandátumot (ezért azon nemzetiségi jelöltek nem kerülhetnek rá a nemzetiségi kompenzációs listára, akiket olyan nemzetiségi szervezet állított, amely saját erőből is képes volt – önálló vagy közös – kompenzációs listát állítani).

7. A nemzetiségi jelölt nyilatkozatai

A Ve. 307/F. §-a szerint – összhangban az Övjt. 9/A. §-ával – az önkormányzati választásokon a nemzetiségi jelöltnek nyilatkoznia kell, hogy a nemzetiség képviseletét vállalja, továbbá a nemzetiségi közösség nyelvét beszéli, kultúráját és hagyományait ismeri.

Az önkormányzati választások során a választási bizottságnak ellenőriznie kell a jelöltek nyilvántartásában, hogy a jelölt az önkormányzati, illetve a nemzetiségi önkormányzati képviselők megelőző két általános választásán, valamint az azokat követő időközi választásokon nem volt-e más nemzetiség jelöltje. Tekintettel arra, hogy a jelöltek nyilvántartása csak a 2014. évi általános önkormányzati és nemzetiségi önkormányzati választásoktól kezdve alkalmas e feladat támogatására, az ellenőrzést csak 2014-ig visszamenőleg kell elvégezni.

8. Az ajánlási határidők

A jelölt- és listaállítás lehetőségét nem csupán az Övjt.-ben meghatározott mértékű, a jelöltséghez minimálisan szükséges aláírások száma befolyásolja. Majdnem ugyanekkora jelentősége van annak is, hogy az adott mennyiségű ajánlás összegyűjtésére mennyi idő áll rendelkezésre. Utóbbi meghatározása a választási eljárási törvény feladata. A jelöltajánlásra vonatkozó eljárási határidőket a törvényhozó lerövidítette. Így az egyéni listás és az egyéni választókerületi jelöltet, a polgármesterjelöltet és a főpolgármester-jelöltet legkésőbb a szavazást megelőző harmincnegyedik napon [Ve. 307/G. § (1) bekezdés], a kompenzációs listát, a fővárosi kompenzációs listát és a megyei listát legkésőbb a szavazást megelőző harmincharmadik napon lehet bejelenteni [Ve. 307/I. § (1) bekezdés].

9. A jelölő szervezet választókerületenként csak egy jelöltet állíthat

Az Övjt. szerint egy jelölő szervezet egy egyéni választókerületben csak egy jelöltet állíthat. Sem az Övjt., sem a Ve. nem rendelkezik azonban arról, ha egy jelölő szervezet önálló jelöltet állít, és még egy másik jelölő szervezettel közös jelölt állításában is részt kíván venni ugyanabban a választókerületben. A nyelvtani értelmezés alapján arra a következtetésre juthatunk, hogy egy jelölő szervezet az önálló jelöltje mellett közös jelöltállítás útján további jelöltek állításában is részt vehet. Ellenkező esetben az a megfogalmazás lett volna a helyes, mely szerint a jelölő szervezet csak egy – önálló vagy közös – jelölt állításában vehet részt. [Az országgyűlési képviselők választásáról szóló 2011. évi CCIII. törvény (a továbbiakban: Vjt.) 8. § (3) bekezdése a pártlista állítása tekintetében a következő megfogalmazást tartalmazza: „Egy párt csak egy – önálló vagy közös – pártlista állításában vehet részt.”]

10. A listaindítás joga az azt megalapozó jelölt kiesése esetén

Az Övjt. 10. § (3) bekezdése szerint a listaindítás jogát nem érinti, ha a nyilvántartásba vett egyéni választókerületi jelölt visszalépett vagy kiesett. A Ve. 137. §-a szerint a jelölt akkor esik ki, ha a szavazás megkezdése előtt a jelölésről írásban lemond, a központi névjegyzékből törlésre kerül, a választhatóság jogát elveszíti, továbbá ha a választási bizottság a jelöltet állító jelölő szervezetet törli a jelölő szervezetek, jelöltek és listák nyilvántartásából. A törvény tehát egyértelműen rögzíti: a listaállítás alapja, hogy a jelölő szervezet egyéni jelöltek állítása útján bizonyította, hogy rendelkezik a listaállításhoz szükséges társadalmi támogatottsággal. E tény nem változik meg azáltal, hogy az egyéni jelölt bármely okból lemond, vagy a központi névjegyzékből törlésre kerül, vagy a választhatóság jogát elveszíti. Bár a törvény erről kifejezetten nem rendelkezik, a fővárosi kompenzációs lista állításának ugyanez az anyagi jogi alapja. Így a fővárosi kerületben állított polgármesterjelölt kiesése (vö. Ve. 138. §) esetén a fővárosi kompenzációs lista nem szűnik meg.

Kapcsolódó joggyakorlat

16/1994. (III. 25.) AB határozat Alkotmányos indok nélkül korlátozza a magyar állampolgárok számára az Alkotmányban biztosított passzív választójogot a képviselőjelöltként való indulás megtiltása összeférhetetlenségi szabályok által.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény XV. cikk (4) bekezdés

Njtv. 2. § 14. pont, 1. melléklet

Ve. 3. § 3. pont, 120–121. §, 137–138. §, 307/F. § (2) bekezdés, 307/G. §, 350. §

9. § (1) Egyéni listás, illetve egyéni választókerületi képviselőjelölt az, akit az adott választókerület választópolgárainak legalább 1%-a jelöltnek ajánlott.

(2) A megyei választókerületben listát állíthat az a jelölő szervezet, amely a választókerület választópolgárai 0,5%-ának ajánlását összegyűjtötte.

(3) Polgármesterjelölt az, akit

a) a 10 000 vagy annál kevesebb lakosú település választópolgárainak legalább 3%-a,

b) a 10 000 lakost meghaladó, de 100 000 vagy annál kevesebb lakosú település esetén legalább 300 választópolgár,

c) a 100 000-nél több lakosú település esetén legalább 500 választópolgár

jelöltnek ajánlott.

(4) Főpolgármester-jelölt az, akit legalább 5000 fővárosi választópolgár ajánlott jelöltnek.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 8. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

9/A. § A polgármester-választáson és a települési önkormányzat képviselő-testülete tagjainak választásán nemzetiségi jelöltnek minősül a nemzetiségek jogairól szóló törvény szerinti nemzetiségi szervezet jelöltje – vagy több, azonos nemzetiséget képviselő nemzetiségi szervezet által állított közös jelölt –, ha

a) a nemzetiségi névjegyzékben szerepel,

b) a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek, továbbá a nemzetiségi önkormányzati képviselők megelőző két általános választásán, valamint az azokat követő időközi választásokon nem volt más nemzetiség nemzetiségi jelöltje, továbbá

c) nyilatkozatot tesz arról, hogy

ca) a nemzetiség képviseletét vállalja,

cb) a nemzetiségi közösség nyelvét beszéli, kultúráját és hagyományait ismeri.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 8. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

10. § (1) A 10 000-nél több lakosú településen kompenzációs listát az a jelölő szervezet állíthat, amely a település egyéni választókerületeinek több mint felében jelöltet állított.

(2) Fővárosi kompenzációs listát az a jelölő szervezet állíthat, amely a fővárosi kerületek több mint felében polgármesterjelöltet állított.

(2a) A fővárosi kompenzációs listán a fővárosi kompenzációs listát állító jelölő szervezet a fővárosi kerületi polgármesterjelöltjeit és a főpolgármester-jelöltjét állítja jelöltként. A közös fővárosi kompenzációs listán a közös fővárosi kompenzációs listát állító jelölő szervezetek a közös jelöltként állított fővárosi kerületi polgármesterjelölteket és a közös főpolgármester-jelöltet állítják jelöltként.

(3) A listaindítás jogát nem érinti, ha a nyilvántartásba vett egyéni választókerületi jelölt visszalépett vagy kiesett.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 8. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

11. § (1) Azok a jelölő szervezetek, amelyek az egyéni választókerületek több mint felében közös egyéni jelöltet állítottak, közös kompenzációs listát állíthatnak.

(2) Azok a jelölő szervezetek, amelyek a fővárosi kerületek több mint felében közös polgármesterjelöltet állítottak, közös fővárosi kompenzációs listát állíthatnak.

(3) Azok a jelölő szervezetek, amelyek a megyei választókerületben lévő települések választópolgárai 1%-ának, de legalább 2000 választópolgár közös ajánlását összegyűjtötték, közös megyei listát állíthatnak.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 8. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

11/A. § Nemzetiségenként külön-külön nemzetiségi kompenzációs listára kell venni valamennyi, az egyéni választókerületben indult nemzetiségi jelöltet, azok kivételével, akiket olyan nemzetiségi szervezet állított, amely a 10. § (1) bekezdése vagy a 11. § (1) bekezdése alapján önálló vagy közös kompenzációs listát állított.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 8. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

IV. Fejezet

A VÁLASZTÁS RENDSZERE ÉS AZ EREDMÉNY MEGÁLLAPÍTÁSA

1. A polgármesterek választása

12. § (1) A polgármestert és a főpolgármestert a települések választópolgárai közvetlenül választják.

(1a) A polgármester és a főpolgármester választásának szavazólapján a választópolgár egy jelöltre szavazhat.

(2) Polgármester, főpolgármester az a jelölt lesz, aki a legtöbb érvényes szavazatot kapta.

A polgármester választása

A polgármester és a főpolgármester választása egyfordulós, relatív többségi választási rendszerben történik. Sem érvényességi, sem eredményességi küszöb nincs, azaz adott esetben akár egy választópolgár részvételével is választási eredmény születhet. A polgármester-választás során az egész település, illetve fővárosi kerület, a főpolgármester-választás során a főváros a választókerület.

A fővárosi kerületekben a polgármester-választásnak a fővárosi közgyűlés tagjainak választása tekintetében is jelentősége van. A fővárosi kerületek polgármesterei automatikusan tagjai a fővárosi közgyűlésnek, míg a választás vesztesei a fővárosi kompenzációs listáról szerezhetnek mandátumot a fővárosi közgyűlésbe.

2. Egyéni listás választási rendszer

13. § (1) Az egyéni listán képviselők azok a jelöltek lesznek, akik a megválasztható képviselők száma szerint a legtöbb érvényes szavazatot kapták. Szavazategyenlőség esetén sorsolással kell megállapítani, hogy az egyenlő számú szavazatot elért jelöltek közül melyik szerez mandátumot.

(2) Az egyéni listás szavazólapon a választópolgár legfeljebb annyi jelöltre szavazhat, ahány egyéni listás mandátum kiosztható.

(3) Ha az egyéni lista jelöltjét polgármesternek megválasztották, az egyéni listáról törölni kell, és helyébe a következő legtöbb szavazatot elért jelölt lép.

1. Blokkszavazatos választási rendszer

Az egyéni listás rendszer az úgynevezett blokkszavazatos választási rendszerek közé tartozik. Ennek során a megválasztható képviselők száma több mint egy, jelen esetben az Övjt. 4. §-ában meghatározott, a település lakosságszámához igazodó számú: 100 lakosig 2 fő, 101–1000 lakos esetén 4 fő, 1001–5000 lakos esetén 6 fő, 5001–10 000 lakos esetén 8 fő képviselő választható.

A választókerület az egész település, a szavazás során a választópolgár legfeljebb annyi szavazatot adhat le érvényesen, amennyi a megválasztható képviselők száma. Több szavazat esetén valamennyi érvénytelen lesz, de kevesebb szavazat leadható érvényesen.

Azok a jelöltek kapják a mandátumot, akik – a kiosztható mandátumok számának megfelelően – a legtöbb szavazatot kapták.

2. Sorsolás szavazategyenlőség esetén

Ha a mandátumok kiosztása során az a helyzet állna elő, hogy kevesebb mandátumot lehet kiosztani, mint a következő legtöbb, egyenlő számú szavazattal rendelkező jelöltek száma, akkor sorsolással kell eldönteni, hogy az egyenlő számú szavazattal rendelkező jelöltek közül ki szerzi meg a mandátumot.

3. A vegyes választási rendszer

14. § Az egyéni választókerületben az a jelölt lesz képviselő, aki a legtöbb érvényes szavazatot kapta. A választás szavazólapján a választópolgár egy jelöltre szavazhat.

1. A mandátumok megoszlása a vegyes választási rendszerben

A 10 000 lakost meghaladó településeken és a fővárosi kerületekben úgynevezett vegyes választási rendszer működik. A választási rendszer egyéni választókerületi és kompenzációs listás ágra oszlik. Az Övjt. hatálybalépésével nem csupán az önkormányzati képviselők létszáma csökkent, hanem – csekély mértékben – a két ág közötti mandátumeloszlási arányok is eltolódtak az egyéni választókerületi rendszer javára. Így a jelenlegi rendszer szerint a mandátumoknak mintegy hetven százaléka egyéni választókerületben, harminc százaléka pedig kompenzációs listáról kerül betöltésre, ami a választás aránytalanságának növekedéséhez vezetett.

2. Az egyéni választókerületi választás

Az egyéni választókerületi választás rendszere megegyezik a polgármester-választás rendszerével, azaz relatív többségi választási rendszerről van szó. A választás egyfordulós, sem érvényességi, sem eredményességi küszöb nincs, azaz adott esetben akár egy választópolgár részvételével is választási eredmény születhet. A választás egyéni választókerületekben történik, melyek számát és területét a helyi választási iroda vezetője határozatban állapítja meg (Ve. 306/A–306/D. §).

3. A kompenzációs listás választás

A kompenzációs lista célja, hogy az egyéni választókerületekben mandátumot nem eredményezett szavazatok is hasznosításra kerüljenek, amivel tompíthatók az egyéni választókerületi rendszerből fakadó aránytalanságok.

A kompenzációs listán a mandátumok kiosztása a töredékszavazatok alapján történik, aminek a jelölő szervezetek egyéni választókerületben vesztes jelöltjeinek szavazatai számítanak. Eltérően tehát az országgyűlési választásoktól [Vjt. 15. § (1) bekezdés b) pont], az egyéni választókerületben győztes jelöltnek a győzelemhez már nem szükséges szavazatai nem számítanak töredékszavazatnak.

A közös jelöltekre leadott, töredékszavazatnak minősülő szavazatok a közös jelöltet állító jelölő szervezetek közös kompenzációs listájára kerülnek. Érvényesül tehát a „színre szín” elve: a közös jelöltet állító, de önálló kompenzációs listával rendelkező jelölő szervezetek közös jelöltjei után keletkező töredékszavazatok nem kerülhetnek fel a jelölő szervezetek önálló listáira.

Nem vehet részt a kompenzációs mandátumkiosztásban az a jelölő szervezet, amely töredékszavazatainak száma nem éri el az összes töredékszavazat 5%-át, két párt által állított kompenzációs lista esetében 10, három vagy több párt kompenzációs listája esetén 15%-át.

Eltérő elven épül fel a – nemzetiségenként hivatalból állított – nemzetiségi kompenzációs lista, melyre minden egyéni választókerületben induló nemzetiségi jelölt felkerül, kivéve az olyan nemzetiségi szervezet jelöltjét, amely önálló vagy közös kompenzációs listát állított (Övjt. 11/A. §). A nemzetiségi kompenzációs listára az azon szereplő jelöltekre az egyéni választókerületben leadott, mandátumot nem eredményező szavazatok kerülnek. A nemzetiségi kompenzációs listán az 5-10-15%-os küszöb sem érvényesül.

A mandátumok az úgynevezett Sainte-Laguë módszerrel, arányos mandátumkiosztást biztosítva kerülnek kiosztásra. A töredékszavazatok alapján össze kell állítani egy táblázatot: minden listához képezünk egy számoszlopot, amelynek első száma az adott lista töredékszavazatainak száma, a következő szám a harmada, az ötöde, a hetede és így tovább. A táblázat segítségével történik a mandátumok kiosztása: meg kell keresni a táblázatban előforduló legnagyobb számot, és amelyik lista számoszlopában azt megtaláljuk, az a lista kap egy mandátumot. Ezt követően meg kell keresni a következő legnagyobb számot, és amelyik lista oszlopában azt megtaláljuk, az a lista kapja a következő mandátumot. Ezt az eljárást addig folytatjuk, míg az összes mandátum kiosztásra nem kerül.

A Sainte-Laguë módszer nem a legnagyobb, hanem inkább a középerős pártoknak kedvez: az egyes sorokban az osztók értéke nagyobb, mint a d’Hondt-mátrix esetén (például a második sorban 2 helyett 3, a harmadik sorban 3 helyett 5), ezért a táblázatban a győztes párt hányadosai „gyorsabban” csökkenek a kevesebb szavazattal rendelkező listák szavazatszáma alá, így azoknak nagyobb esélyük van a mandátumszerzésre.

Egyenlő számok esetén, ha mindegyik jelölő szervezet mandátumot szerezne, de a kiosztható mandátumok száma kevesebb, mint az arra jogosult jelölő szervezetek száma, akkor az a lista kap mandátumot, amelyik addig még nem szerzett mandátumot, vagy amelyik kevesebb mandátumot kapott, végezetül, amelyik a listasorsolásnál kisebb sorszámot kapott. A listasorsolást a Ve. szabályozza, azonban a sorsolás konkrét módjára nézve nem tartalmaz előírást, így azt a választási bizottság bármely, az esélyegyenlőséget megtartó módszerrel megvalósíthatja. A sorsolást csak azt követően lehet elvégezni, hogy a választáson induló listák ismertté válnak. A Ve. ezért a sorsolás időpontját a listák bejelentésére rendelkezésre álló időpontot követően írja elő. A sorsolásnak a bejelentésre rendelkezésre álló időpontot követően, ám még ugyanezen a napon kell megtörténnie. Ekkor azonban még nem minden lista nyilvántartásba vétele jogerős. Erre tekintettel a Ve. akként rendelkezik, hogy ha a szavazólap adattartalmának jóváhagyását követően valamely listát nem vesznek nyilvántartásba, vagy abból törölnek, a szavazólapon szereplő listák egymáshoz viszonyított sorrendje nem változik (Ve. 160. §). A kompenzációs listák a szavazólapon ugyan nem jelennek meg, de az egymáshoz viszonyított sorrend tekintetében irányadó a hivatkozott rendelkezés.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Ve. 160. §, 306/A–306/D. §

15. § (1) A kompenzációs lista és a nemzetiségi kompenzációs lista a választókerületben összesített töredékszavazatok arányában kap mandátumot.

(2) Töredékszavazatnak minősül az egyéni választókerületekben a jelölő szervezet jelöltjére leadott minden olyan szavazat, amellyel nem szereztek mandátumot.

(3) A közös jelöltekre leadott töredékszavazatnak minősülő szavazatok a közös jelöltet állító jelölő szervezetek közös kompenzációs listájára kerülnek.

(3a) A nemzetiségi kompenzációs listára az azon szereplő jelöltekre az egyéni választókerületben leadott azon szavazatok kerülnek töredékszavazatként, amelyekkel nem szereztek mandátumot.

(4) A kompenzációs mandátum számítás módja:

a) Össze kell állítani egy táblázatot, amelyben minden lista neve alatt képezni kell egy számoszlopot. A számoszlop első száma az adott lista szavazatainak száma. A számoszlop következő számai az adott lista szavazatainak száma elosztva hárommal, öttel, héttel, rendre az új osztó az előző osztó kettővel megnövelt értéke.

b) Meg kell keresni a táblázatban előforduló legnagyobb számot, és amelyik lista számoszlopában találjuk meg azt, az a lista kap egy mandátumot. Ezt követően meg kell keresni a következő legnagyobb számot. Amelyik lista oszlopában találjuk, az a lista kap egy mandátumot. Ezt az eljárást kell folytatni mindaddig, míg kiosztásra kerül az összes mandátum.

c) Ha a táblázatban előforduló legnagyobb szám keresésekor egyenlő legnagyobb számok vannak, akkor az a lista kap mandátumot, amelyik addig még nem szerzett mandátumot, vagy amelyik kevesebb mandátumot kapott, végezetül, amelyik a listasorsolásnál kisebb sorszámot kapott.

(5) Ha egy kompenzációs lista vagy nemzetiségi kompenzációs lista több mandátumot kap, mint a listán szereplő személyek száma, a mandátum betöltetlen marad.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 14. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

16. § (1) A kompenzációs listáról a jelöltek a bejelentés sorrendjében kapnak mandátumot. A kieső jelölt helyébe a sorrendben utána következő jelölt lép.

(2) Ha a kompenzációs lista jelöltjét polgármesternek, vagy az egyéni választókerületben képviselőnek választották, a kompenzációs listáról törölni kell, és helyébe a listán következő jelölt lép.

(3) Nem kap mandátumot

a) a jelölő szervezet kompenzációs listája, ha az azt állító jelölő szervezet jelöltjei a települési szinten összesített kompenzációs szavazatok öt százalékát nem érték el, vagy

b) a közös kompenzációs lista, ha a közös listát állító jelölő szervezetek közös jelöltjei a települési szinten összesített kompenzációs szavazatok tíz százalékát, kettőnél több jelölő szervezet által állított közös kompenzációs lista esetében tizenöt százalékát nem érték el.

(4) A nemzetiség kompenzációs listáról a jelöltek az egyéni választókerületben megszerzett szavazataik száma szerinti sorrendben szereznek mandátumot. Szavazategyenlőség esetén sorsolás dönt.

(5) A (3) bekezdést a nemzetiségi kompenzációs listára nem kell alkalmazni.

A kapcsolódó kommentár az Övjt. 14. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

4. A fővárosi közgyűlés nem fővárosi kerületi polgármester és nem polgármester tagjainak választása

16/A. §

E § meghatározta, hogy a fővárosi közgyűlési választáson a választópolgár egy listára szavazhat. Az egyes helyi önkormányzatokkal kapcsolatos törvényeknek a választásokkal összefüggő módosításáról szóló 2014. évi XXIII. törvény átalakította a fővárosi közgyűlés tagjai megválasztásának rendszerét, aminek következményeként a választópolgárok közvetlenül már nem adnak le szavazatot a fővárosi közgyűlési választáson. Erre tekintettel a törvényalkotó 2014. június 8-ával hatályon kívül helyezte e rendelkezést.

17. § (1) A fővárosi kompenzációs lista a fővárosi kerületekben a polgármesterjelöltekre leadott, fővárosi szinten összesített, töredékszavazatok arányában kap mandátumot.

(2) Töredékszavazatnak minősül a fővárosi kerületekben a jelölő szervezet polgármesterjelöltjére leadott, minden olyan szavazat, amellyel nem szereztek polgármesteri mandátumot. A töredékszavazatok a jelölő szervezet fővárosi kompenzációs listájára kerülnek.

(3) Töredékszavazatnak minősül a fővárosi kerületekben a közös polgármesterjelöltre leadott, minden olyan szavazat, amellyel nem szereztek polgármesteri mandátumot. A töredékszavazatok a közös polgármesterjelöltet állító jelölő szervezetek közös fővárosi kompenzációs listájára kerülnek.

(4)

(5) A fővárosi kompenzációs mandátum számításának módja:

a) Össze kell állítani egy táblázatot, amelyben minden lista neve alatt képezni kell egy számoszlopot. A számoszlop első száma az adott lista szerint számított szavazatainak száma, a számoszlop következő számai az adott lista szerint számított szavazatainak száma elosztva kettővel, hárommal, néggyel, öttel, rendre az egymást követő egész számokkal.

b) A táblázat segítségével kell kiosztani a mandátumokat. Meg kell keresni a táblázatban előforduló legnagyobb számot, és amelyik lista számoszlopában találjuk meg azt, az a lista kap egy mandátumot. Ezt követően meg kell keresni a következő legnagyobb számot. Amelyik lista oszlopában találjuk, az a lista kap egy mandátumot. Ezt az eljárást kell folytatni mindaddig, míg kiosztásra kerül az összes mandátum.

c) Ha a táblázatban előforduló legnagyobb szám keresésekor egyenlő legnagyobb számok vannak, akkor az a lista kap mandátumot, amelyik még addig nem szerzett mandátumot, vagy amelyik kevesebb mandátumot kapott, végezetül, amelyik a listasorsolásnál kisebb sorszámot kapott.

(6) Ha egy fővárosi kompenzációs lista több mandátumot kap, mint a listán szereplő személyek száma, a mandátum betöltetlen marad.

A fővárosi közgyűlés tagjai választásának rendszere

a) Az egyes helyi önkormányzatokkal kapcsolatos törvényeknek a választásokkal összefüggő módosításáról szóló 2014. évi XXIII. törvény megváltoztatta a fővárosi közgyűlés tagjai megválasztásának rendszerét. A fővárosi közgyűlésnek automatikusan tagjává válik a főpolgármester, a 23 budapesti kerület polgármestere, további 9 képviselő pedig a fővárosi kompenzációs listáról kap mandátumot. A kompenzációs listára a választópolgár nem ad le szavazatot, arról a kerületi polgármester-választások eredményeképpen kerül 9 képviselő a fővárosi közgyűlésbe.

A kompenzációs lista töredékszavazatok alapján kap mandátumot. Töredékszavazatnak minősül a fővárosi kerületekben a polgármesteri mandátumot nem szerzett polgármesterjelöltre leadott minden szavazat. A közös kompenzációs lista a „színre szín” elve alapján juthat töredékszavazathoz, azaz csak az ugyanazon jelölő szervezetek által állított polgármesterjelöltek töredékszavazatai kerülhetnek fel a jelölő szervezetek közös listájára.

A kompenzációs listák az úgynevezett d’Hondt-formula alapján szereznek mandátumot.

b) A törvénymódosítással szemben az egyik alkotmányos aggály az volt, hogy a fővárosi közgyűlés 23 tagját a választópolgárok tulajdonképpen nem is választják meg, tekintettel arra, hogy ez a pozíció nem más, mint a kerületi polgármesteri tisztséggel járó járulékos funkció. A kompenzációs listákon összesített töredékszavazatok sem a fővárosi közgyűlés jelöltjeire leadott szavazatok, hanem a kerületi polgármesterjelöltekre. A fővárosi közgyűlés ez alapján nem választott testület, mert 23 tagját erre a tisztségükre nem választják. Igaz, hogy a kerületi polgármestereket közvetlenül választják a polgármesteri tisztségre, ebből azonban nem következik, hogy a fővárosi közgyűlés tagjának is választanák őket. Márpedig az Alaptörvény 35. cikk (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy: „A helyi önkormányzati képviselőket és polgármestereket a választópolgárok általános és egyenlő választójog alapján, közvetlen és titkos szavazással, a választók akaratának szabad kifejezését biztosító választáson, sarkalatos törvényben meghatározott módon választják.” A közvetlenség viszont csak akkor érvényesül a maga teljességében, ha a választható jelöltek abban a minőségükben indulnak, amely pozíciót a választások eredményeként majd betöltik.

Az Alkotmánybíróság a fenti érveléssel szemben a 26/2014. (VII. 23.) AB határozatában úgy foglalt állást, hogy a választás közvetlensége csupán azt jelenti, hogy a választópolgárok közvetlenül a jelöltekre szavaznak a választások során, és nem választási megbízottakat választanak. Ezek alapján a támadott szabályozás nem sérti a közvetlen választás alkotmányos alapelvét. A választópolgárok ugyanis közvetlenül választják meg a kerületi polgármestereket, akik a megválasztásuk következtében egyben a fővárosi közgyűlés tagjaivá is válnak. Az Alaptörvényből pedig nem vezethető le, hogy a jogalkotó kellően alátámasztott indokok alapján ne alkothatna olyan választási rendszert, amelynek következtében a választópolgár közvetlen szavazatával két különböző önkormányzati tisztségre ugyanazt a személyt, egyszeri szavazással választja meg.

c) A jelzett törvénymódosítással kialakított választási rendszerrel szemben – az előbb említetteken kívül – felvetődik a választójog egyenlősége sérelmének lehetősége, mivel a fővárosi kerületek lakosságszáma között jelentős eltérés tapasztalható. Az Alkotmánybíróság a 26/2014. (VII. 23.) AB határozatában szintén leszögezte, hogy álláspontja szerint az egyes fővárosi kerületek lakosságszáma közötti eltérés alapján „önmagában nézve fennállhat a választójog egyenlőségének sérelme, ugyanakkor adott a kivételes szabályozás lehetősége is a főváros egysége és kerületi tagozódása körülményeire, valamint közigazgatási és történelmi határvonalaira tekintettel. A jogalkotó – ennek mérlegelésével – olyan további szabályozási elemeket épített be a[z Övjt.]-be, melynek a funkciója az egyenlőség elve önmagában nézve fennálló sérelmének más jogi szabályokkal történő ellensúlyozása. Az Alkotmánybíróságnak ennek kapcsán arról kellett állást foglalnia, hogy ezek a kompenzációs szabályok alkalmasak-e az egyenlőség szűken vett sérelmének kiegyenlítésére. Azonban a választási szabályozást a maga egészében, komplexitásában kell értékelni, és az egyenlőség követelményének érvényesülését ebben az összefüggésben kell megítélni. A[z] [...] új választási szabályozásnak a kiegyenlítés funkciójára hivatott elemei a kompenzációs listás mandátumszerzés lehetősége – különös tekintettel a töredékszavazatok súlyozott figyelembevételére –, illetve a fővárosi közgyűlésben történő határozathozatal módja (a kettős többség szabálya).”

A fővárosi kerületek eltérő lakosságszámából adódó, a választójog egyenlőségének sérelmét eredményező állapot kiegyenlítésére vezette be a törvényhozó az Mötv. 47. § (3) bekezdésében azt a döntéshozatali szabályt, amelynek értelmében a fővárosi közgyűlésben csak akkor kapja meg egy javaslat a szavazatok többségét, ha a meghatározott szavazatarány mellett a főváros lakosságszámának együttesen több mint a felét kitevő lakosságszámú fővárosi kerületek polgármesterei is megszavazzák azt. Ez pedig mint a fővárosi közgyűlés határozathozatalára vonatkozó speciális előírás azt hivatott biztosítani, hogy a fővárosi közgyűlés döntéséhez a főváros összlakosságának több mint felét képviselő polgármesterek támogatására legyen szükség. A kettős többségi rendszer célja annak biztosítása, hogy a fővárosi kerületek összességében a lakosságszámuk arányában legyenek képviselve a fővárosi közgyűlésben a döntések meghozatalakor, ami tulajdonképpen megteremtette a garanciáját annak is, hogy a fővárosi közgyűlés a főváros lakosságának több mint felét képviselő polgármesterek egyetértésével dönthessen a jogszabályokban meghatározott tárgykörökben. E megoldás pedig a fővárosi közgyűlési döntéshozatal szintjén alkalmas a választójog egyenlősége elv sérelmének kiküszöbölésére [26/2014. (VII. 23.) AB határozat].

Kapcsolódó joggyakorlat

26/2014. (VII. 23.) AB határozat A fővárosi közgyűlés tagjai választásának rendszere nem ütközik a közvetlenség és az egyenlőség alkotmányos választási alapelveibe. A kompenzációs listás megoldáshoz kapcsolódó, a töredékszavazatok súlyozott számítását alkalmazó módszer ugyanakkor önmagában nézve szemben áll a választójog egyenlőértékűségével, ezért alaptörvényellenes.

22/2005. (VI. 17.) AB határozat Az egyenlő választójog alapelvéből következő alkotmányos követelmény, hogy az egyéni választókerületekben a választásra jogosultak száma a lehető legkisebb mértékben térjen el egymástól, továbbá az egyes területi választókerületenként megszerezhető országgyűlési képviselői mandátumok száma szorosan igazodjon a választásra jogosultak számához.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Ve. 160. §

Mötv. 47. § (3) bekezdés

18. § (1) A fővárosi kompenzációs listáról a jelöltek a bejelentés sorrendjében kapnak mandátumot.

(2) Ha a fővárosi kompenzációs lista jelöltjét főpolgármesternek vagy fővárosi kerület polgármesterének választották, a fővárosi kompenzációs listáról törölni kell, helyébe a sorrendben utána következő jelölt lép.

(3) Ha Budapesten a jelölt fővárosi kerületi kompenzációs listáról és fővárosi kompenzációs listáról egyaránt mandátumot szerez, – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – a választást követő 3 napon belül nyilatkoznia kell, hogy melyiket fogadja el.

(4) Ha valamely mandátumszerzés későbbi időpontban következik be, a képviselőnek az újabb mandátumszerzés időpontját követő 3 napon belül nyilatkoznia kell, hogy lemond-e a betöltött képviselői mandátumáról vagy a később szerzett mandátumot nem fogadja el. Ha a képviselő lemond a betöltött képviselői mandátumáról, úgy arról a kompenzációs listáról – amelyről a betöltött képviselői mandátumot szerezte – törölni kell.

A fővárosi kompenzációs listás mandátumok személyhez rendelése

A listáról a jelöltek a listán elfoglalt helyük sorrendjében kapnak mandátumot.

Ha a fővárosi kompenzációs listán mandátumhoz jutó jelölt az általános önkormányzati választáson

a) polgármesteri vagy főpolgármesteri mandátumot is szerez, akkor a polgármesteri, főpolgármesteri mandátumát megtarthatja, és a fővárosi kompenzációs listáról törölni kell (helyette a listán soron következő jelölt kapja a mandátumot);

b) kerületi kompenzációs listáról is mandátumot szerez, akkor három napon belül nyilatkoznia kell, hogy a két mandátum közül melyiket fogadja el (amelyiket nem fogadja el, arról a kompenzációs listáról törölni kell, helyette a listán soron következő jelölt kapja a mandátumot).

A b) pont szerinti rendelkezést akkor is alkalmazni kell, ha valamelyik kompenzációs listás mandátumot időközi választáson szerezte a képviselő.

5. A megyei közgyűlés tagjainak választása

18/A. § A megyei közgyűlés tagjai választásának szavazólapján a választópolgár egy listára szavazhat.

A megyei közgyűlés tagjainak választása

A 16/A. § hatályon kívül helyezése miatt e § határozza meg, hogy a megyei közgyűlési választáson a választópolgár egy listára szavazhat.

19. § (1) A megyei listák a leadott szavazatok arányában, a 17. § (5) bekezdésében meghatározott számítási mód alapján jutnak mandátumhoz.

(2) Nem kap mandátumot

a) a jelölő szervezet megyei listája, ha a megyei listákra leadott érvényes szavazatok öt százalékát nem érte el, vagy

b) a közös megyei lista, ha a megyei listákra leadott érvényes szavazatok tíz százalékát, kettőnél több jelölő szervezet által állított közös megyei lista esetében tizenöt százalékát nem érte el. E vonatkozásban összesíteni csak az ugyanazon jelölő szervezetek által összeállított közös megyei listákra leadott érvényes szavazatokat lehet.

(3) Ha a lista több mandátumot kap, mint a listán szereplő személyek száma, a mandátum betöltetlen marad.

A megyei listás mandátumok személyhez rendelése

A megyei közgyűlés tagjait listás választáson, a fővárosi közgyűlés tagjainak választásán is alkalmazott mandátumszámítási módszerrel, közvetlenül választják a megye (melynek nem része a megyei jogú város) választópolgárai.

V. Fejezet

KÉPVISELŐ, POLGÁRMESTER, FŐPOLGÁRMESTER MEGBÍZATÁSÁNAK MEGSZŰNÉSE ESETÉN ALKALMAZANDÓ SZABÁLYOK

1. Időközi választás

20. § (1) Ha az egyéni listán kevesebb jelölt indul, mint a megválasztható képviselők száma, vagy az egyéni választókerületben nem volt jelölt, vagy nem volt polgármester- vagy főpolgármester jelölt, a választást nem lehet megtartani, és időközi választást kell kitűzni.

(2) Ha az egyéni választókerületben a legtöbb szavazatot két vagy több jelölt egyenlő számú szavazattal érte el, időközi választást kell kitűzni.

(3) Ha két vagy több polgármesterjelölt vagy főpolgármester jelölt egyenlő számú legtöbb szavazatot kapott, időközi választást kell kitűzni.

(4) Ha az egyéni listás választáson az e törvényben meghatározottnál kevesebb képviselőt választanak meg, a be nem töltött képviselői helyekre időközi választást kell kitűzni.

(5) Ha az egyéni választókerületi képviselő vagy a polgármester, főpolgármester megbízatása megszűnik, időközi választást kell kitűzni.

(6) Ha az önkormányzati képviselő-testületet feloszlatták vagy feloszlott, időközi választást kell tartani.

(7) A fővárosi közgyűlés feloszlása esetén időközi választást kell kiírni valamennyi fővárosi kerület polgármesteri tisztségére.

Időközi választás

Relatív többségi választási rendszerben, azaz egyéni választókerületi és polgármester-választás során, szavazategyenlőség esetén nem alkalmazható sorsolás, helyette időközi választást kell tartani. Ezen választástípusokban a mandátum megszűnése esetén szintén időközi választás szükséges. Időközi választást kell tartani abban az esetben is, ha a választókerületben a jelöltek száma kevesebb, mint a megszerezhető mandátumok száma. Időközi választást szükséges kitűzni továbbá akkor, ha az egyéni listás választáson van elegendő számú jelölt, ám ezek közül nem választanak meg annyit, amennyi a megszerezhető mandátumok száma. Ez abban az esetben fordulhat elő, ha vannak olyan jelöltek, akik nem kapnak érvényes szavazatot. Az Övjt. 13. § (1) bekezdése alapján ugyanis az egyéni listás választáson azok a jelöltek lehetnek képviselők, akik kaptak szavazatot.