Judy Christenberry

Dupla esküvő

Mary J. Forbes

A régi nóta

Rebecca Winters

Csábításból jeles

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Judy Russell Christenberry, 2002 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A mű eredeti címe: Randall Riches (Harlequin American Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2011)

Magyarra fordította: Kiss Gábor

© Mary J. Forbes, 2008 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A mű eredeti címe: Their Secret Child (Silhouette, Special Edition)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2012)

Magyarra fordította: Várnai Péter

© Rebecca Winters, 2005 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A mű eredeti címe: Husband By Request (Mills & Boon, Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2011)

Magyarra fordította: Várnai Péter

Nyomtatásban megjelent: a BIANCA 340. számában, 2021.

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-372-1

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2021

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Judy Christenberry

Dupla esküvő

1. FEJEZET

Samantha Jeffers felemelte a fejét, amikor a cowboyok körülményesen feltápászkodtak a székükről. Megpróbált tudomást sem venni otromba közeledési kísérleteikről, és most azt remélte, hogy legalább leesik neki némi borravaló. A Tele tál nem volt elegáns vendéglő, de jól ment a bolt, különösen a rodeók idején. Állítólag a síszezonban is megjárta, de Samantha csak február vége óta dolgozott itt, és addigra már leállították a hegyi vasutakat és a felvonókat.

Amikor a felkerekedő csoport utolsó tagja mögött is becsukódott az ajtó, a lány indult, hogy elvigye a korsókat, és letörölgesse az asztalt. Közben megállapította, hogy az egyik cowboy ott maradt. Furcsán magába roskadt, és természetellenesen sápadt volt.

– Valami baj van? – kérdezte Samantha aggódva.

A férfi nehézkesen megrázta a fejét.

– Nincs – motyogta, és nyomban újra behunyta a szemét.

– Másutt aludja ki a mámorát! – tanácsolta a lány. – A főnök nem szereti az ilyet. – Nem akart barátságtalan lenni, de ez volt az igazság.

A férfi egy kicsit kihúzta magát. Közben fájdalmasan felnyögött.

– Megsérült? – tudakolta Samantha.

– Nem tudom. Talán.

– Samantha! – kiáltott oda a főnök a pulttól. – Készen vagy? Új vendégek érkeztek.

– Van itt még egy férfi – felelte a lány, és félig megfordult.

– Akar valamit? – firtatta a tulaj.

– Mister, rendelnie kellene – súgta oda Samantha. – Különben a főnök kidobja.

– Nem lehet – érkezett a tompa felelet.

– Ha nincs pénze, esetleg segíthetek, de… – A lány rögtön el is vetette ezt a lehetőséget. – Azért nem ilyen rossz nálunk a kaja – hívta segítségül a humorát, és a vicces megjegyzés bágyadt mosolyt csalt a férfi arcára. Szemlátomást tényleg rosszul volt. – Hívjam a mentőket?

– Ne! Az túl feltűnő lenne. Nem vinne el maga? Odakint áll a kocsim.

Samantha az órára pillantott. Még tizenöt perc volt hátra a műszakjából, viszont aznap már reggel hatkor bejött, mert a főnöke megkérte rá. Nem lehet gond, ha pár perccel korábban elmegy.

– Várjon egy kicsit!

A pulthoz lépett, és letette a tálcát.

– Brad, szeretnék elmenni.

A férfi egyetlen pillantásra sem méltatta, ami azt jelezte, hogy nincs jókedvében.

– Még nem járt le a műszakod.

– Viszont korábban kezdtem. Kimutathatnád a háládat.

– Mióta fejezed ki magad ilyen előkelően?

– Hátul az a cowboy beteg, és kórházba akarom vinni.

– Nem kell hazudnod, csak mert ágyba akarsz bújni vele.

– Ha így lenne is, ahhoz sincs semmi közöd. Itt dolgozom, de nem vagyok köteles beszámolni a magánéletemről. – Azzal Samantha elfordult.

– Ha most elmész, nem kell visszajönnöd!

A lány összepréselte az ajkát, de már meghozta a döntését. Brad az utóbbi időben kezdett túlságosan tolakodóvá válni, és ő egyetlen könnycseppet sem fog hullatni ezért a lebujért.

– Rendben – felelte. – Két perc múlva utoljára látsz.

Rich Randall rettentően kínosan érezte magát, amikor rájött, mit művelt. Segítséget kért ettől a pincérnőtől, most meg szegény lányt egyszerűen kirúgták. Ilyen következményre aztán nem számított.

A nevetséges büszkesége az oka az egésznek, mert nem akarta megkérni a cimboráit, hogy vigyék orvoshoz.

Mielőtt alaposan végiggondolhatta volna, mitévő legyen, Samantha ismét megjelent az asztalánál, vállán egy jókora táskával.

– Készen áll? – kérdezte mosolyogva.

– Nem akarom, hogy miattam elveszítse az állását. Hívhatok mást is.

– Nem kell. Automata sebességváltós a kocsija?

– Biztos benne…? – firtatta a férfi, és Samanthára nézett. Próbált megfeledkezni a sajgó bokájáról.

– Egész biztos. Ki tud jönni az utcára?

Hát jó, valahogy majd viszonozza a lány szívességét, ha jobban lesz.

– Azt hiszem, igen.

Samantha oldalt tolta az asztalt, hogy a cowboy könnyebben felállhasson, és átfogta a derekát.

– Mi történt?

– Valószínűleg megrándítottam a bokámat.

– Melyiket?

– Sajnos a jobbat. Ezért nem tudok vezetni. – Rich a bal lábára nehezedett, a másikat felhúzva lógatta.

– A legjobb, ha rám támaszkodik. – Samantha vékony testalkatú volt, százhatvan centinél kicsit magasabb, és mintegy ötven kiló lehetett. – Erősebb vagyok, mint amilyennek látszom – biztosította a férfit, mintha csak olvasna a gondolataiban. – Jöjjön, mielőtt Brad dühbe gurul!

– Már megtette, nem? – Richnek tetszett a lány nyugodt szenvtelensége.

Samantha nem felelt, hanem lassan elindult.

Amikor a férfi letette a jobb lábát, felszisszent, és majdnem elesett.

– Talán a bal lábán kellene ugrálnia – javasolta a lány. – Látványnak nem a legtökéletesebb, de kijutunk az utcára anélkül, hogy elájulna.

Az ugrálás nem a legkellemesebb közlekedési mód, de még mindig jobb, mintha terhelné a fájó lábát.

Az ajtónál egy percre megálltak, hogy a férfi kicsit kipihenje magát.

– Menni fog? – kérdezte aggódva Samantha.

– Igen – nyögte Rich. – A fekete kisteherautó az enyém, ott hátul – tette hozzá, és a fejével jobbra bökött.

– Tiszta szerencse, hogy közel parkolt – csipkelődött megint a lány.

Bámulatos ez a nyugalom! Bár ennek a pincérnőnek nincsenek fájdalmai, és az élete is bizonyára rendezettebb, mint az övé. Valószínűleg a jövője is rózsásabban fest.

– Akkor próbáljuk újra! – javasolta a lány.

Rich összeszorította a fogát, és szökdécselni kezdett. Öt perccel később kimerülten a kocsijának támaszkodott.

– Hol vannak a kulcsok?

– A nadrágzsebemben. – A férfi nem mozdult, hogy elővegye.

– Ugye nem gondolja, hogy a nadrágjában fogok kotorászni? – Samantha hangja keményen csengett. – Idefigyeljen, cowboy! Ha az egész csak színjáték, akkor felejtse el!

Rich csupán állt ott, és hitetlenkedve figyelte, ahogy a lány sarkon fordul.

– Várjon! Nem akartam… – Ahogy kinyújtotta a kezét, elveszítette az egyensúlyát. Fájdalmasan felkiáltott, amikor elesett. – Nem gondolhatja komolyan, hogy színészkedem! Mindjárt megkeresem azt az átkozott kulcsot.

Samantha némán várt, amíg Rich át nem nyújtotta a kulcsot.

– Most elégedett? – fújtatott a férfi.

Egy örökkévalóságnak tűnő idő elteltével a lány végre felsegítette a földről.

– Be tud szállni egyedül?

Rich bólintott. Segítség nélkül helyet foglalt az első ülésen. A lány a másik oldalon szállt be, és bedugta a gyújtáskapcsolóba a slusszkulcsot.

A fájdalom egyre erősödött, és Rich attól félt, hogy bármelyik pillanatban kibuggyanhatnak a könnyei. Kínosabb helyzetet el sem tudott volna képzelni.

Samantha beindította a motort.

– Hogy történt? – kérdezte, amikor ráfordultak az útra.

– Az egyik bika.

– Maga bikákra ül föl? Akkor ostobább, mint gondoltam. Ledobta az állat?

– Igen – felelte kurtán a férfi.

Megérkeztek a kórházhoz, és Samantha megállt a sürgősségi betegfelvétel előtt.

– Maradjon ülve! Szerzek egy kerekesszéket.

A férfi tétovázott, de aztán bólintott. Itt senki sem látja, tehát nyugodtan megfeledkezhet a büszkeségéről.

Néhány perc múlva Samantha ismét felbukkant egy ápolóval és egy tolószékkel együtt. A férfi némán kisegítette Richet a kocsiból, és a székbe emelte.

– A parkolóba viszem az autót – közölte Samantha.

Richben hirtelen felébredt a gyanú, hogy a nő a kocsijával együtt eltűnik, és soha többé nem látja viszont.

– De aztán visszajön?

Samantha mulatva nézett rá.

– Miért, mit gondolt?

Mire Samantha visszaért a parkolóból, a cowboyt már elvitték megröntgenezni. A lány még azt sem tudta, hogy hívják az idegent, pedig miatta veszítette el az állását.

Persze ez így igazságtalan vád. Őszintén szólva amúgy is fel akart mondani. Brad már többször is volt nős, és a legutóbbi felesége néhány héttel korábban rejtélyes körülmények között elhunyt. A seriff is óvta Samanthát a főnökétől, de a lány amúgy is igyekezett távol tartani magát tőle, már csak azért is, mert a férfi folyton célozgatott rá, hogy ő lesz az ötödik felesége.

Most el kell döntenie, hogyan tovább. Flagstaff barátságos település, de a lány tartott tőle, hogy Brad meglehetősen kellemetlen tud lenni.

Mozgásra lett figyelmes, és felfedezett két nővért egy kerekesszékkel.

– Hé, maga az, cowboy? – kiáltotta.

A férfi helyett azonban az egyik nővér válaszolt:

– Ha a törött bokájú férfira gondol, akkor ő az.

Samantha odaszaladt.

– Eltörött a bokája?

– Igen. Nem lett volna szabad terhelnie a lábát.

Rich szeme csukva volt, de most kinyitotta.

– Olyan hangosak – panaszkodott álmos hangon. Nyilvánvalóan nyugtató hatása alatt állt.

Samantha elmosolyodott.

– Most mi lesz vele?

– A doktor úr majd eldönti.

– Pontosan – szólalt meg egy kedves hang Samantha háta mögött.

A lány megpördült. A férfi úgy negyvenéves lehetett, és feltűnően jóképű volt.

– Maga orvos?

– Igen. És maga…?

– Samantha Jeffers.

A férfi elmosolyodott.

– Üdv a kórházunkban, Miss Jeffers! Nem Mrs. Randall?

Samantha gyorsan a cowboyra pillantott.

– Nem, nem vagyok Mrs. Randall. – Legalább most már tudja a férfi vezetéknevét. – A… a menyasszonya vagyok – tette hozzá gyorsan. Lehet, hogy kidobják, ha kiderül, hogy nem is rokonok?

– Értem. A betegnek itt él a családja?

Samantha csak remélte, hogy helyesen jár el.

– Nem. A rodeóra jöttünk. A vőlegényem bikákat ül meg.

– Nem valami ideális foglalkozás.

– Meglehetősen ügyesen csinálja.

– Eltart egy darabig, mire a következő bikán bizonyíthat. – Az orvos kivett a borítékból egy röntgenfelvételt, és a fény felé tartotta. – Szerencsére sima törés.

– Ez azt jelenti, hogy mindjárt magammal is vihetem?

– Nem. Várnunk kell, amíg a duzzanat visszahúzódik. Addig nem tehetjük fel a gipszet.

– És az mikor lesz?

– Egy vagy két nap múlva. A gipsz elővigyázatosságból négy hétig a lábán marad. De utána jobb lesz, mint új korában.

A beteg felnyögött, mire a lány föléje hajolt, és kisimította sötét haját a homlokából.

– Minden rendben, cowboy?

– Fáj – nyöszörögte a férfi rekedten.

Samantha az orvosra nézett.

– Nem adhatna neki valami erősebb fájdalomcsillapítót?

– Kap egy altatót, amitől reggelig alszik.

– Köszönöm.

– Valaki hazaviszi magát? Vagy kér egy szobát? – érdeklődött az orvos.

– Köszönöm, nem. De kedves, hogy felajánlotta.

Amikor a nővér megérkezett az altatóval, Samantha elbúcsúzott:

– Viszlát holnap reggel, cowboy!

Már majdnem tíz óra volt, mire elhagyta a kórházat. Elhaladt egy gyorsétterem mellett, és vett magának egy hamburgert, hogy hazavigye. A „haza” bútorozott szoba volt egy idős hölgynél. Mielőtt azonban megállt volna, lassan elhajtott az épület előtt, és szemügyre vette az ott parkoló autókat.

Jól sejtette! Brad kocsija közvetlen Mrs. Walley házának a bejárata előtt állt. A férfi nyilvánvalóan rá várt. Még szerencse, hogy nem tudja, hogy Mr. Randall kisteherautójával jött. Mivel Samanthánál nem volt elég pénz, hogy szállodába menjen, nem maradt más választása, mint hogy az autóban aludjon. Szerencsére Bradnek holnap dolgoznia kell, és akkor ő elhozhatja a holmiját.

Az egyik bevásárlóközpont parkolójában állította le a kocsit, és a biztonság kedvéért belülről bezárta az ajtókat. Aztán a feje alá tette a pulóverét, és igyekezett kényelembe helyezni magát a két első ülésen.

Másnap reggel a nappal együtt ébredt, és vásárolt magának valamit reggelire. A végtagjai egy kicsit elgémberedtek, de azért jól bírta az éjszakát. Abban a reményben, hogy Brad időközben eltűnt, visszahajtott Mrs. Walley házához, de az ócska, ütött-kopott Chevrolet még mindig ugyanazon a helyen állt. Brad most nyilván úgy véli, hogy a cowboyjal töltötte az éjszakát, és ettől még dühösebb.

Mivel bizonyára hosszú nap áll előtte, Samantha a szupermarketben vett némi ennivalót. A szakács egyedül is végigcsinálja a reggeli műszakot, de délben, amikor a Tele tál dugig van, Brad is beáll dolgozni. Ez azt jelenti, hogy Samanthának tizenegyig még bujkálnia kell.

Nem sokkal tizenkettő előtt újra elhaladt a ház előtt, s mivel végre tiszta volt a levegő, leparkolt és gyorsan a bejárathoz sietett. Mrs. Walley már várt rá.

– Tegnap meglátogatta egy kedves fiatalember.

Samantha a fejét csóválta. A főbérlőnője menthetetlenül romantikus. Senki más nem nevezte volna Bradet „kedves fiatalember”-nek.

– Mondta, mit akar?

– Beszélni szeretett volna magával. – Mrs. Walley kikémlelt az utcára. – Azt hiszem, egész éjjel itt várakozott. Ma reggel még egyszer bekopogott, de mondtam neki, hogy maga még nincs itthon. Nem tetszett neki.

– Mrs. Walley, még ma elköltözöm. Hó végéig kifizettem a lakbért. Így van ideje új bérlőt találni.

– Milyen kár, kedvesem! Örültem, hogy nálam lakott. Tényleg el kell mennie?

– Sajnos igen.

– És mit mondjak annak a fiatalembernek, ha megint jelentkezik?

– Mondja, hogy Kaliforniába megyek.

Samantha búcsúzóul megölelte Mrs. Walleyt, aztán a szobájába sietett, amely egy hónapon át az otthona volt. Gyorsan kipillantott az ablakon, majd szélsebesen lezuhanyozott és hajat mosott. Mindössze tíz perc alatt összecsomagolt. Nem volt sok holmija, minden ingósága belefért egy tengerészzsákba. Néhány ruha, pipereholmi, törülköző – többre nem is volt szüksége. Egy pár tornacipő egészítette ki a ruhatárát. Az ő helyzetében nem ragaszkodhat szentimentális módon különböző tárgyakhoz.

Samantha óvatosan körülnézett, mielőtt az utcára lépett volna, aztán egyenesen a kórházhoz ment. A cowboy biztosan arra számított, hogy már reggel ott lesz mellette, csak nem úgy alakult a helyzet. Egy pillanatra felötlött benne, hogy elhajt egykori munkahelye előtt, de aztán lemondott erről az élvezetről. Sajnálta a többi alkalmazottat, akiknek maradniuk kell. Örült, hogy többé ő már nem tartozik közéjük.

Amikor Rich felébredt, először is fájdalmat érzett. Kinyitotta a szemét és körülnézett. Lassanként eszébe jutott minden. A makacssága, az ostoba büszkesége az állítólagos barátaival szemben, a fiatal nő, aki törődött vele…

Titkon azt remélte, hogy az ágya mellett ül majd, de sehol senki. Az anyja természetesen bejönne, ha tudná, mi történt vele, az apja megölelné, míg az ikertestvére, Russ…

Könnyek szöktek a szemébe. A pokolba is! Hiányzik neki Russ, akárcsak az öccse, Casey.

Vágyott rá, hogy hazamenjen, ha nem is lett belőle az a csodálatos hős, aki szeretett volna lenni. Remélhetőleg hamarosan elengedik a kórházból.

Egy csinos, fiatal nővér reggelit hozott neki. Rich flörtölt vele egy kicsit, de közben nem ment ki a fejéből az előző napi pincérnő.

– Nem akart valaki meglátogatni ma reggel? – kérdezte.

– Nem tudok róla, de megkérdezem.

– Legyen szíves! Egy hölgyet várok. Barna és karcsú.

A nővér egy kicsit csalódottnak tűnt, és ez hízelgett a férfi hiúságának.

– Mindjárt visszajövök – ígérte az ápolónő, és menni akart.

Rich azonban visszatartotta.

– Mikor jön a doki?

– Körülbelül egy óra múlva.

A nővérke szinte percnyi pontossággal eltalálta. Az orvos megvizsgálta Rich lábát, és kilátásba helyezte, hogy még a nap folyamán begipszelik, másnap reggel pedig elhagyhatja a kórházat. Ám a járógipsz ellenére négy-hat hétig tilos autót vezetnie.

Rich csüggedten felsóhajtott. Kizárt dolog, hogy ennyi ideig Flagstaffban maradjon! Talán megkérhetné a tegnapi pincérnőt, hívja fel a farmot, hogy valaki jöjjön érte. Mindenesetre gyorsan kell cselekednie, mert a rodeó helyszínén lévő istállót, ahol a lova is van, holnap bezárják.

Az elkövetkező három óra azzal telt, hogy terveket kovácsolt, miként kerülhetne a lehető leggyorsabban haza, és biztosíthatná a lova ellátását. Egyre jobban aggódott a kocsija miatt is.

Nem sokkal ebéd előtt végre felbukkant a megmentője.

– Hol az ördögben bujkált? – förmedt rá Rich.

– Sajnálom, hogy ilyen későn jöttem. – Samanthát láthatóan hidegen hagyta a férfi kitörése.

– Van valami magyarázata?

– A holmimat pakoltam össze. – A lány közelebb lépett.

– Jellemző a nőkre – morogta Rich. – Én itt belehalok a fájdalomba, maga meg órákig csomagol.

Samantha elengedte a füle mellett a szemrehányást.

– Megvizsgálta már az orvos? Mit mondott?

– Hogy holnap elengednek. Ma begipszelik a lábamat.

– Akkor minden a legnagyobb rendben.

– Semmi sincs rendben! Legalább négy hétig nem vezethetek autót!

– Ó! – Samantha egy kicsit meghökkent, és Rich nyomban jobban érezte magát. – Mik a tervei?

– Rengeteg időm volt gondolkodni, mivel maga nem jött… Miért pakolt össze? Hová akar menni?

A lány csinos volt, és Rich hálával tartozott neki, de azért túlzás lenne, ha most össze akarna állni vele.

Samantha nevetett.

– Ne essen pánikba! Magának ehhez semmi köze. Elvesztettem az állásomat, és…

– Biztosan talál másikat.

– Valószínűleg – bólintott a lány.

– Akkor nem kell elköltöznie.

– Köszönöm. Erre magamtól nem jöttem volna rá. Mondja meg, mik a tervei, és hogy hol hagyjam a kocsiját!

– Ha nem nagy szemtelenség, kérnék még egy kis szívességet. Elmenne a rodeó helyszínére, és gondoskodna a lovamról?

– Ott van a lova?

– Igen. Mi ebben a meglepő?

– Ha bikákat ül meg, miért kell oda ló?

– Csapatban részt veszek a lasszódobási versenyben is, és ez nem megy ló nélkül.

– Aha. És most mit szeretne? Hogy takarítsam ki az istállót, és etessem meg a lovát? Nem gondolja, hogy sokat kíván?

– Ilyesmit sosem kérnék. Nem, csak nézze meg, hogy Gabe elment-e már. Ha nem, akkor majd ő törődik Bellával.

– Bellával?

– A lovammal.

– És ha már elment?

– Akkor adok magának pénzt, hogy valaki mást bízzon meg ezzel a feladattal.

– Rendben. Mennyi időről lenne szó?

– Fogalmam sincs. Hazatelefonálok, és majd intézkedem. Az lenne a legjobb, ha valaki repülőre ülne, és értem jönne.

– És hol van az otthona? – kérdezte kíváncsian Samantha.

– Wyomingban, Rawhide-ban. – Miért néz rá a lány ilyen furcsán, tűnődve? Mintha forgatna valamit a fejében. – Mi az?

– Rawhide-ban vannak vendéglők?

– Természetesen. Bár nem nagy város, de minden van, ami a normális élethez kell.

– Értem. Akkor én hazaviszem, és a családja megspórolhatja a repülés költségét.

Megint jelentkezett Richnél az iménti kellemetlen érzés.

– Tényleg nagyra értékelem a segítőkészségét, de nem tervezem… úgy értem, elvégre csak most ismertük meg egymást.

Samantha kihúzta magát.

– Kizárólag azt ajánlottam fel, hogy hazafurikázom, semmi többet. De felejtse el! Hol hagyjam a kocsiját és a kulcsait, miután utánanéztem a lovának? – Lassan elindult az ajtó felé, miközben a férfi válaszára várt.

– Egy pillanat!

Rich nem akarta, hogy Samantha elmenjen. Talán félreértette a szavait. Rengeteg az olyan nő, akik azért járnak a rodeókra, hogy fogjanak maguknak egy cowboyt, tehát résen kell lennie.

– Várjam meg, amíg felhívja a családját? – A lány nem mosolygott, és barátságosnak sem tűnt.

– Mihez akar kezdeni Wyomingban?

– Semmihez – felelte Samantha.

– Figyeljen ide! Sok nő hajlamos azt hinni, hogy az ember többé-kevésbé házasságot ígér nekik, ha kedves hozzájuk. Egyszerűen nem akartam, hogy hiú reményeket tápláljon. Ha szeretné, adok áthidaló kölcsönt, amíg új állást nem talál. Ennyivel tartozom magának, de…

Samantha kihalászta a kocsikulcsot a nadrágja zsebéből, és azt mondta:

– Csak kiveszem a csomagomat az autóból, aztán a kulcsokat leadom a recepción. Minden jót! – Azzal ismét elindult.

– Álljon meg! – parancsolta Rich, és egy kicsit meglepte, hogy a lány egyszerűen továbbment.

Megpróbálta átlendíteni a lábát az ágy peremén, de a következő pillanatban a földön landolt.

Samantha megfordult. Rich biztos volt benne, hogy a lány visszaszalad hozzá, de csak csöngetett a nővérnek.

– Igen? – kérdezte egy hang. – Mi a gond?

– Mr. Randall kiesett az ágyból – közölte szenvtelenül Samantha.

Hamarosan megjelent két ápolónő. Rich kétségbeesése nőttön-nőtt, mert a lány ismét elindult az ajtó felé.

– Kérem, ne menjen el! Nővér, tartóztassa fel! – könyörgött.

– Hölgyem, kérem, várjon! Ne izgassa fel a beteget!

Samantha megfordult.

– Nem áll szándékomban – mondta, de a férfi sorsa szemlátomást továbbra is hidegen hagyta.

– Mr. Randall, ha még egyszer megpróbál felkelni, a doktor úr holnap nem engedi haza – figyelmeztette a férfit az egyik nővér, mielőtt a társával együtt elhagyta volna a szobát.

Rich nem adta fel.

– Miért akarja megtenni a hosszú utat Wyomingba?

– Mert innen el kell mennem, és így megspórolhatnám a buszjegy árát.

– És miért kell elmennie?

– Semmi köze hozzá.

– Elkövetett valamit?

– Biztosan nem akarja, hogy egy bűnöző furikázza. – Samantha ismét elindult az ajtó felé.

– Nagy segítség lenne, ha elvinne. Csak nem akartam…

– A két- vagy háromnapos sofőrködésért cserébe nem várok jegygyűrűt, ha esetleg ettől tart.

Rich mély lélegzetet vett.

– Rendben, megértettem. Akkor nem kell felhívnom a családomat. Ráér majd útközben. De a kancám… Remélhetőleg Gabe még ott van.

– Szintén családtag?

– Igen, távoli unokatestvérem.

– És miért nem tudja ő hazavinni magát?

– Mert feltétlen meg akarja nyerni a nemzeti rodeóbajnokságot. Nem engedheti meg magának, hogy egy ilyen versenyt kihagyjon. De biztosan szívesen segít Bellával kapcsolatban.

– Aha. Nehéz lenne az utánfutóba betenni Bellát?

– Nem, de inkább vegyen igénybe segítséget! Ideadná a fiókból a levéltárcámat? – Rich az éjjeliszekrényre mutatott.

Samantha engedelmeskedett, és a férfi kivett belőle három darab százdollárost.

– Száz dollár elég lesz, hogy szerezzen valakit Bella mellé. És feltétlen tankoljon meg, mielőtt felteteti a pótkocsit. Az sem ártana, ha venne néhány üveg italt. Hosszú út áll előttünk.

Samantha a férfi kezében tartott pénzre meredt.

– Maga megőrült? – kérdezte végül.

Rich összevonta a szemöldökét.

– Miből gondolja?

– Egyáltalán nem ismer, ennek ellenére ennyi pénzt akar nekem adni. – A lány rosszallóan megcsóválta a fejét.

– Szüksége lesz rá.

– Aligha.

– Vegye el végre ezt az átkozott pénzt, és árulja el, tulajdonképpen hogy hívják!

– Samantha Jeffers.

– Rich Randall. – A férfi a lány kezébe nyomta a bankjegyeket. – Majd visszaadja, ami megmarad. Azt hiszem, holnap reggel nyolcra elkészülök. Addig ellesz itt? Elvégre már összepakolt. – De nyomban meg is bánta a gúnyos hangot. Szüksége van a lányra, és nem akarta elriasztani.

– Pontos leszek. – Samantha minden további nélkül elhagyta a kórtermet.

Rich a párnára dőlt. Úgy érezte, mintha megvívott volna egy csatát. Csak remélhette, hogy nem hibázott.

Gabe Randall éppen indulni akart, amikor Samantha megérkezett. Miután beszámolt a férfinak a történtekről, Gabe nyomban felajánlotta, hogy marad még egy napot, hogy segítsen az unokatestvérének.

Samantha azonban hallani sem akart erről. Elvégre tudta Richtől, hogy Gabe-et szorítja az idő. Csak annyit kért, mutassa meg neki, hogyan kell ellátni a kancát. A többit majd egyedül is elintézi.

Gabe bemutatott néhány férfit Samanthának, akik megígérték, hogy másnap segítenek a ló felpakolásában.

– Nagyon köszönöm – hálálkodott a lány, amikor Gabe búcsúzóul a kezét nyújtotta neki.

– Maga… együtt van Richcsel? – kérdezte a férfi.

– Nem. Véletlenül ismerkedtünk meg.

– Az unokabátyám egy mázlista. – Gabe szemlátomást nem szívesen vált el a lánytól. – Remélem, még találkozunk. Talán Rawhide-ban. A nemzeti bajnokság után úgyis el akartam látogatni oda.

– Igen, talán – nevetett Samantha.

– Ha Rich csak feleolyan okos, mint gondolom, akkor biztosan találkozom ott magával. Mielőbbi gyógyulást kívánok neki!

– Mit gondol, Rich továbbra is részt akar venni ezeken a rodeókon? – Samantha hangjából enyhe rosszallás csendült ki.

– Nem hiszem. Sosem volt a szívügye.

A lány úgy döntött, hogy még egy éjszakát Rich kocsijában alszik. A rodeó helyszínén lezuhanyozhatott. Az egyik szupermarketben vásárolt enni- és innivalót, s vett egy olcsó takarót is. Flagstaffban hűvösek az éjszakák, bár igazán hideg majd csak Wyomingban lesz! Aztán megtankolt, és végül meglátogatta Bellát.

A kanca kedvesebb volt, mint a gazdája, és hamar barátságot kötött Samanthával. Amikor besötétedett, a lány visszament a kocsihoz, és kényelembe helyezte magát éjszakára.

Rich azon kapta magát, már alig várja, hogy viszontlássa Samanthát.

Aznap reggel jobb kedve volt. Minden elrendeződött, és végre hazamehetett. Egyetlen napig sem bírta volna már tovább ezt a tétlenséget. Szerencsére a járógipszben tudott egy kicsit mozogni. Ha minden rendben megy, másnap este Rawhide-ban lehet, vagy legkésőbb a rákövetkező napon. De ez Samanthától függ.

Éppen befejezte a reggelit, amikor a lány megjelent.

– Korán jött – jegyezte meg Rich.

– Gondoltam, minél előbb szeretne indulni.

– Ez igaz. – A férfi felemelte a betegtelefont. – Elkészültem.

– A doktor úr máris megy – közölte egy női hang.

– Minden rendben volt? – kérdezte Rich Samanthától.

– Igen.

– Gabe-et még itt találta?

– Igen.

– Nem túl beszédes ma reggel.

– Nem.

Vajon ez a lány mindig ilyen távolságtartó? Amikor idehozta, sokkal barátságosabbnak és közvetlenebbnek tűnt. Persze tagadhatatlan, hogy ő sem volt túl kedves hozzá.

– Evett ma már valamit?

Samantha bólintott, de mielőtt megszólalhatott volna, egy nővér dugta be a fejét az ajtón.

– A doktor úr bármelyik percben itt lehet.

Rich felült.

– Boldogul? – Samantha közelebb lépett a férfihoz, amikor az felkelt, hogy a fürdőszobába menjen.

– Igen, köszönöm.

Valaki felvágta a nadrágja jobb szárát, így Rich gond nélkül fel tudta venni a begipszelt lábára.

– Szerencse, hogy itt van a menyasszonya, és hazafurikázza – jegyezte meg az orvos néhány perccel később.

Rich megrökönyödve nézett Samanthára, aki hűvösen viszonozta a pillantását, és nem is próbált magyarázkodni.

– I… igen.

– És ne felejtse: egyelőre tilos autót vezetnie.

Rich bólintott. A tekintete még mindig a lányra szegeződött.

Az orvos átadott neki egy kis üveget.

– Fájdalomcsillapító. Egy darabig még szüksége lehet rá. De vigyázzon, meglehetősen erős gyógyszer!

– Majd én odafigyelek – ígérte Samantha.

– Hé, a tablettáimat be tudom venni magam is! – háborgott Rich.

A lány szó nélkül a retiküljébe süllyesztette az üveget.

– Még valami, doktor úr? – kérdezte, és tüntetően levegőnek nézte a „vőlegényét”.

– Legjobb, ha a beteg felpolcolja a lábát. És odahaza keresse fel az orvosát!

– Természetesen. Majd gondoskodom róla. – Samantha kedvesen mosolyogva köszönetet mondott a doktornak. Bezzeg Richre így még sohasem mosolygott.

– Minden jót! – Az orvos megrázta Samantha kezét. Rich véleménye szerint túlságosan is sokáig. – Jó utat!

Ekkor megjelent a nővér egy kerekesszékkel.

– Indulhatunk is, Mr. Randall.

– Tudok én járni – jelentette ki dacosan Rich.

– Örülök neki. De most üljön be a székbe! Előírás – magyarázta nyugodt hangon a nővér, mire a férfi vonakodva bár, de engedelmeskedett.

Samantha elmosolyodott.

– Hozom a kocsit. – És már ment is.

– Csinos a barátnője – jegyezte meg a nővér. – Mikor lesz az esküvő?

– Egyáltalán nem lesz – fordult vissza Samantha.

– Azt hittem, jegyesek.

– Nem, csak barátok vagyunk. – Rich feltétlenül meg akarta kérdezni Samanthát, miért gondolja itt mindenki azt, hogy ők ketten menyasszony és vőlegény. De előbb ki kell jutnia a friss levegőre.

Samantha már az autónál várta őket.

– Szeretné először megnézni Bellát?

– Igen. – Rich a pótkocsihoz sántikált, hogy lássa, minden rendben van-e a kancájával.

– Tökéletes – jelentette kis idő múlva. – De nem is vártam mást Gabe-től.

Samantha erre egy szót sem szólt.

Amikor már mindketten a kocsiban ültek, elővett egy térképet.

– Először keletnek megyünk, aztán…

Rich félbeszakította:

– Nem. Keresztülvágunk Utah államon, aztán Wyoming nyugati része felé tartunk. – Megmutatta, melyik útvonalat gondolja. – Egyetért?

– Ahogy óhajtja. Útközben még vennünk kell néhány párnát, hogy kényelmesebben üljön.

– Nekem nem kell párna.

– Ahogy óhajtja – ismételte meg közönyösen Samantha, és elfordította a slusszkulcsot.

Egy darabig hallgattak. Végül Rich törte meg a csöndet:

– Mégsem ártana néhány párna. Köszönöm, hogy gondolt rá.

– Nincs mit. – Amikor bekanyarodtak a bevásárlóközpont parkolójába, Samantha megkérdezte: – Kell még valami?

– Van innivalónk?

– Van.

Rich hosszan nézett a lány után.

Samantha két párnával tért vissza. Aztán egy újabb fordulóval hozott még hat palack ásványvizet, majd visszaszállt az autóba, és utasította a férfit, hogy csússzon az ülés közepére.

– Miért?

– Hogy felpolcolhassam a lábát.

Rich feltette mindkét lábát, és Samantha odatolta az egyik párnát a sérült boka alá. Azután kivett a táskájából egy pillepalackot, és egy tablettát nyomott a férfi kezébe.

– Tessék.

– Nem kell – jelentette ki Rich.

– Miért szenvedne feleslegesen? Mi értelme lenne?

A férfi nagyot sóhajtva bevette a tablettát, és ivott a vízből.

Samantha nem szólt semmit.

Az autó elindult, és Rich lassanként ellazult. A párna jó ötlet volt, gondolta, és az ajtónak támaszkodott. Feltűnt előttük a Tele tál.

– Egy kicsit megállhatunk, hogy elbúcsúzhasson a barátaitól – szólalt meg békülékeny hangon a férfi.

– Nem szükséges – felelte barátságtalanul Samantha.

– Miért nem?

– Nem szeretném, ha bárki megtudná, hová megyek.

– Miért? Talán elcsórt valamit? – Rich nyomban megbánta a kérdését, mert a lány elsápadt, és összeszorította a száját.

– Nem akartam… – A férfi elhallgatott, mert eszébe jutott valami. – Honnan vette az orvos, hogy maga a menyasszonyom?

– Nagyon közkedvelt lehet a hölgyek körében, ha ennyire félti a függetlenségét – jegyezte meg ironikusan Samantha, és nem válaszolt Rich kérdésére. – Lazítson, és próbáljon meg aludni egy kicsit! Megígérem, hogy közben nem megyek feleségül magához. – Megspórolhatta volna a gúnyos megjegyzést, de lassan kezdett elege lenne Rich folytonos szemrehányásaiból.

– Minden férfi bizalmatlan, ha azt hallja, hogy egy vadidegen nő vőlegénye. Egy nagyon csinos nőé, teszem hozzá.

– Nekem nem kell férj, csak ingyenes utazási lehetőség. Tehát inkább olyasvalakinek hízelegjen, akire nagyobb hatást tesznek a szép szavak.

Rich elnevette magát. Lassacskán egyre jobban elnehezült a szemhéja.

– Csak nem hiszi, hogy kikezdek magával? – motyogta halkan.

Samantha a férfira sandított, aki addigra elaludt.

Már sok mindent vetettek a szemére, de még senki sem gyanúsította meg azzal, hogy akarata ellenére oltárhoz akar cipelni egy férfit.

Pár perc múlva Rich horkolni kezdett. Samantha megkönnyebbülten felsóhajtott. Útitársának köszönhetően legalább Brad miatt nem kell aggódnia. Lopva megint a férfira pillantott. Tényleg jóképű. Aztán minden figyelmét a vezetésnek szentelte.

Rich egész délelőtt aludt, csak délután két óra felé pattant fel a szeme, amikor Samantha visszajött a tankolásból.

– Hogy van a bokája?

– Fáj, akárcsak a fejem. Hol vagyunk?

– Utahban.

A lány hozott egy hot dogot, amelyet Rich pillanatokon belül eltüntetett. Amikor odanyújtotta neki a tablettát, a férfi először vissza akarta utasítani, de túl erősek voltak a fájdalmai ahhoz, hogy a hőst játssza. Két perccel később megint elaludt.

Körülbelül ebben az időben Gabe telefonált Rawhide-ba a Randall családnak.

– Gabe, micsoda meglepetés! – kiáltotta Jake Randall. – Mi újság? Rich mesélte, hogy indulsz a nemzeti bajnokságon. Hogy állsz?

– Egész jól. Mondd csak, ott van Pete?

Jake odaintette a telefonhoz a fivérét, aki épp egy csésze kávé mellett ült a konyhaasztalnál.

– Gabe? Mi újság? Meg akarsz látogatni minket?

– Nem, Rich miatt telefonálok. Jelentkezett már nálatok?

– Nem. Talán történt valami?

– Leesett a bikáról, és a lábát törte. Egy fiatal nő gondoskodik róla.

– A lábát törte? – ismételte meg Pete.

Beszélgetett még egy kicsit Gabe-bel, aztán letette a kagylót. A felesége, Janie és más családtagok köréje gyűltek, és egyszerre bombázták a kérdéseikkel. Pete védekezően felemelte a kezét.

– Egy törött láb még nem a világ – vélekedett. – Rich ugyan egy darabig nem vehet részt a rodeókon, de teljesen felépül.

– Miért nem hívott fel bennünket? – kérdezte Janie.

– Mert férfi, és egyedül szeretné megoldani a gondjait – felelte Pete.

– Törött lábbal nem tud autót vezetni – vetette közbe Jake.

– Tudom, de van, aki törődik vele. – A családtagok arcán megkönnyebbülés tükröződött. – Az a fiatal nő biztosan hazahozza.

– Miféle fiatal nő? – Janie homloka ráncba szaladt.

Jake felesége, BJ felnevetett.

– Richardot szeretik a nők.

– Mindig azt reméltem, hogy egy idevalósi lányt vesz el.

– Várjátok csak ki! Talán kimondottan kedves – vélekedett Pete. – Különben Gabe figyelmeztetett volna.

Jake bólintott.

– Elvégre Gabe a családhoz tartozik. – Tulajdonképpen csak nemrég ismerték meg Gabe-et, de a férfiak szinte azonnal megtalálták vele a hangot.

Gabe apja az unokatestvére volt az ő apjuknak. Kansas Cityben élt, és annak idején a nászútján ellátogatott a feleségével Rawhide-ba. Ám mielőtt – ahogy tervezte – megismételhette volna a látogatást, autóbalesetben életét vesztette. A felesége, aki akkoriban már terhes volt Gabe-bel, Kansas Cityben maradt. Később újra férjhez ment, aztán ő is meghalt, amikor Gabe tizenkét éves volt.

Attól kezdve szem elől tévesztették a gyereket egészen addig, míg Jake legidősebb fia, Toby véletlenül összefutott vele az egyik rodeón. Azóta a srác többször járt Rawhide-ban, sőt azt is fontolóra vette, hogy odaköltözik.

– Tehetünk valamit Richért? – kérdezte Janie.

– Fogalmam sincs. Úgy tűnik, nincs nála mobil. – Pete telefonon megérdeklődte a flagstaffi kórház számát, ahol egy nővértől azt a felvilágosítást kapta, hogy aznap reggel engedték haza Richet járógipszben, a menyasszonya társaságában.

– Jaj, ne!

Janie majdnem félrenyelt.

Rich mocorogni kezdett. Valami nyugtalanította. Amikor felnyitotta a szemét, meglátta maga mellett Samanthát. Nehézkesen felült.

– Felébredt? – állapította meg a lány.

– Még nem egészen. – Rich megrázta a fejét, hogy elűzze a kábaságot.

– És? Hogy van?

– Fogalmam sincs. Hol járunk?

– Nem sokkal Wyoming előtt. Olyan motelt keresek, ahol Bellát is el tudjuk helyezni, de eddig még nem találtam.

Rich kinézett az ablakon.

– Körülbelül két-három mérfölddel arrébb lesz egy ilyen. Semmi különleges, de legalább tiszta.

– Rendben.

Aztán egyikük sem szólt egy darabig.

– És? Hogy megy a vezetés?

– Jól.

– Esetleg részletesebben is kifejtené? – javasolta árnyalatnyi türelmetlenséggel a hangjában Rich.

– Kétszer tankoltam, és mindkét alkalommal megnéztem Bellát is. Fáradt vagyok. Óhajt még tudni valamit?

Rich megrázta a fejét, és felsóhajtott.

– Sajnálom, hogy olyan sokat aludtam.

– Úgysem volt más dolga.

– Beszélgethettem volna magával.

– Nem szeretek fecsegni.

Ó, vagy úgy…

– Még mindig nem árulta el, miért hitte azt az orvos, hogy a vőlegénye vagyok.

– Mert féltem, hogy különben elküldenek. Ha azt mondom, hogy a húga vagyok, valószínűleg kevésbé jól boldogultam volna.

Egyszerű, meggyőző magyarázat, amire magától is rájöhetett volna, gondolta Rich.

– Értem.

– Nyilvánvalóan egy kicsit paranoiás a nőket illetően.

Rich vállat vont.

– Tulajdonképpen hová valósi? Van családja? – kérdezte.

– Nincs.

A férfi tanácstalanul nézett Samanthára.

– Nincs családja?

– Amennyire tudom, nincs. De ez nem befolyásolja az autóvezetői képességeimet.

– Ezt egy szóval sem mondtam. És hová valósi? – kérdezte meg Rich újra.

– A születési anyakönyvi kivonatomban Dallas áll.

A férfi változtatott a testhelyzetén, és fájdalmasan felnyögött.

– Kér egy tablettát? – kérdezte nyomban Samantha.

– Nem. Vagy el akar hallgattatni?

– Csak aggódom magáért. – A lány indexelt. – Ez itt előttünk valószínűleg az a motel, amelyikről beszélt.

– Igen.

– Intézze el a szállást, én addig kiszállítom a pótkocsiból Bellát.

Rich tiltakozott.

– Azt inkább én csinálnám. Bella nem ismeri magát.

– Ma reggel gond nélkül felpakoltam.

– Azt hittem, Gabe volt az – szólt megrökönyödve Rich.

– Ő már tegnap elutazott. Szerencse, hogy egyáltalán találkoztunk. – Samantha megállította a kocsit, és kinyitotta az ajtót. – Bella példásan viselkedett.

– De már mondtam…

– Ha aggódik a pénze miatt, lazítson! – Samantha a nadrágja zsebében kotorászott. – Benzinre és párnákra költöttem. Ezenkívül adtam ötven dollárt azoknak a férfiaknak, akik segítettek az utánfutó beszerzésében.

Azzal kiszállt, hogy kiszabadítsa a kancát a szűk pótkocsiból, Rich pedig elindult a recepció felé. Közben többször is megfordult, hogy megbizonyosodjon róla, Samantha csakugyan boldogul-e Bellával. Ha a kanca kedvelt valakit, kezesen viselkedett – ahogy most is. A lány megsimogatta az állatot, megpaskolta, és halkan beszélt hozzá. Bella szemlátomást élvezte a kedveskedést.

Nem csoda, gondolta keserűen Rich. Hirtelen ráébredt, hogy irigyli a saját lovát.

Nem vágyott másra, mint hogy egyen valamit, aztán kinyújtózzon egy ágyban, amely nem mozog. A lány is hasonlóan lehetett ezzel, miután tíz órán át vezetett.

– Ha elrendezkedett a szobájában, ehetnénk valamit – javasolta a férfi, azt követően, hogy Samantha elhelyezte Bellát az egyik istállóban.

– Nekem nem kell szoba.

Rich felvonta a szemöldökét.

– Hogyhogy?

– Sajnálom rá a pénzt.

– Én fizetem.

– Nem fogadhatom el.

– Tekintse úgy, hogy ennyi jár a munkájáért.

– Nem.

– Mi ütött magába?

– A kocsiban alszom.

– Ne legyen ostoba! – Rich kezdte elveszíteni a türelmét. – Szó sem lehet róla!

– Az elmúlt két éjszakát is ott töltöttem. – Samantha a vállára vetette a táskáját, kiszállt, becsukta az ajtót, és elindult az étterem felé.

Rich tátott szájjal bámult utána. Az elmúlt két éjszakát…? Feltételezte, hogy a lánynak van lakása vagy legalább egy szobája. Miért nem otthon aludt?

Amikor belépett az étterembe, Samantha már az egyik asztalnál ült.

– Koffeinmentes kávét rendeltem – közölte a férfival. – Megfelel?

– Igen, nagyszerű. – Rich helyet foglalt, sajtburgert kért sült krumplival, és azután egy almás pitét. – Isteni az illata.

– Én már rendeltem.

– Almás pitét is?

– Nem.

– Kérem, hozzon még egyet! – intett Rich a pincérnek.

Samantha megrázta a fejét.

– Köszönöm, de én nem kérek. – A férfira nézett. – Egyébként elég nagy vagyok ahhoz, hogy rendeljek magamnak.

Rich a legszívesebben visszavágott volna, de aztán inkább annyiban hagyta a dolgot. Samanthának igaza van.

– Miért éjszakázott a kocsimban? Azt hittem, hogy van lakása vagy legalább egy szobája Flaggstaffban.

– Volt is.

– Akkor miért nem a saját ágyában aludt?

Samantha ivott egy korty vizet.

– Nem lehetett.

– Miért nem?

– Mert Brad ott várt rám.

– És ki az a Brad?

– Az étterem tulajdonosa.

– Az a fickó, aki kirúgta magát? – Rich összevonta a szemöldökét. – Együtt élt vele?

– Nem, de a ház előtt parkolt.

A pincérnő visszajött Rich sajtburgerével és Samantha salátájával.

– Mást nem is rendelt?

– Nem.

– Braddel egy pár voltak?

– Az ég szerelmére, dehogy! Csak néhány hete halt meg a felesége.

– Akkor mit akart magától? És miért nem mehetett miatta haza?

– A fejébe vette, hogy én leszek az ötös számú neje.

– A felesége pár hete meghalt, és már az utódját kereste?

– Igen. De én nem vágytam erre a szerepre, annál is kevésbé, mivel az asszony furcsa körülmények között hunyt el. Mindenesetre nem akartam keresztezni Brad útját. – Samantha bekapott egy falat salátát.

– Miért nem hívta a rendőrséget?

– Egyszerűbb volt így.

A lány látható élvezettel evett, miközben Rich hallgatott.

– Sajnálom – szólalt meg egy idő múlva.

– Mit? – kérdezte Samantha meglepődve.

– Hogy udvariatlan voltam. Egyébként hol a csomagja?

– Hátul, a kocsiban, a ládában. Remélem, nem bánja.

– Elég ott a hely?

Samantha mosolyogva bólintott.

– Mi olyan vicces?

– Semmi.

– Ezek szerint Brad volt az oka, hogy el akarta hagyni Flagstaffet?

A lány ismét bólintott.

– De a barátai…

– Csak néhány hete voltam a városban, alig ismertem valakit.

– Mi lesz, ha nem talál állást Rawhide-ban?

Samantha újra elmosolyodott.

– Akkor másutt keresek.

Gyerekkorában, amikor épp haragudott a szüleire vagy az ikertestvérére, Russra, Rich gyakran kívánta, bárcsak ne lenne családja. Olyankor eszményi állapotnak tűnt fel előtte a magány. De ez már régen megváltozott. Most sajnálta Samanthát. Szörnyű lehet, hogy nincs családja, nincsenek barátai, senki, akiben megbízhatna. Rich el sem tudta képzelni az életét a szülei, a testvérei meg a népes nagycsalád nélkül. Néhány unokatestvértől eltekintve, akik éppen a laramie-i főiskolán tanultak, mindnyájan együtt éltek egy jókora farmon, Rawhide közelében.

– Nem egyszerű az élete – jegyezte meg.

– Amikor az apám még élt, rosszabb volt.

– Miért?

– Egye meg a sajtburgerét, mielőtt kihűl! – javasolta Samantha. – És ne felejtse el éjszakára a fájdalomcsillapítót!

– Naponta kettő elég.

– Ahogy gondolja.

Samantha nyilvánvalóan nem akart válaszolni az imént feltett kérdésre.

– Mikor halt meg az apja?

– Amikor tizenhat éves voltam.

– És most hány éves?

– Semmi köze hozzá!

A lány hangja barátságosan csengett, de Rich figyelmét nem kerülte el zárkózott arca.

– Tulajdonképpen miért ilyen titokzatos?

– Nem szoktam idegenekkel bizalmaskodni. Mihelyt hazavittem magát a farmjára, vége az ismeretségünknek. Aztán újra útra kelek.

A válasz cseppet sem tetszett Richnek. Samantha túlságosan csinos és túlságosan fiatal, hogy védtelenül kóboroljon a nagyvilágban. Holnap majd beszél a fejével, de most túlságosan fáradt volt hozzá.

A pincérnő megjelent a számlával, és Rich meglepetésére Samantha nem ajánlotta fel, hogy fizeti a részét, hanem felállt és az ajtóhoz ment. Már ez is haladás. Talán a hotelszobát is elfogadja…

A férfi a számlára pillantott.

– Elfelejtette a salátát!

– A fiatal hölgy már előre kifizette.

Rich Samantha után bicegett.

– Miért csinálta?

– Mondtam már, hogy tudok gondoskodni magamról. S mivel sejtettem, hogy erőszakoskodni fog, előre kifizettem a részemet.

– Nem könnyíti meg a helyzetemet.

– Őszintén szólva fáradt vagyok.

– Akkor jöjjön velem a szállodába!

– Nem. Spórolnom kell. – Samantha sarkon fordult, és faképnél hagyta a férfit.

Rich egyszerűen nem értette őt. Hogy lehet ilyen makacs?

A lány váratlanul ismét feltűnt.

– Szükség esetére itt vannak a tablettái. Holnap mikor akar kelni?

– Nyolc óra felé. Körülbelül még nyolc-kilenc órás út vár ránk. Vagy ez magának túl korai?

– Nem. – Azzal Samantha végleg távozott.

Rich bosszúsan nézett utána. Lánytestvére ugyan nem volt, csak néhány unokahúga, de egyiket sem hagyta volna a kocsiban aludni, amikor akad szabad hotelszoba is. De nem szólhat bele Samantha életébe.

A szobájába érve kimerülten lefeküdt az ágyra. A bokája lüktetett, és elhatározta, hogy bevesz egy fájdalomcsillapítót. Azután hazatelefonált. Az anyja vette fel a kagylót.

– Rich! Hogy vagy?

– Jól.

– Ne hazudj! Gabe elmesélte, mi történt.

– Igen, volt egy kis balesetem, de néhány hét múlva a bokám olyan lesz, mint új korában.

– Hol bujkálsz?

– Utah és Wyoming között. Holnap estére otthon leszek.

– Gabe mesélte, hogy a… a menyasszonyod is veled van.

Rich megdörzsölte a halántékát. Halálosan fáradt volt.

– N… nem, csak Samantha van velem.

– Mit mondtál?

– Csak Samantha van velem – ismételte meg a férfi, de a hangja egyre álmosabban csengett. – Nem a menyasszonyom…

– Rich! Furán beszélsz. Minden rendben?

– Igen, anya. De most be kell fejeznünk.

Kinyomta a telefont, és a következő percben álomba zuhant.

2. FEJEZET

Másnap reggel Samantha kopogott Rich ajtaján. Mivel nem kapott választ, hangosabban dörömbölt.

– Rich?

Bágyadt hang válaszolt:

– Igen…?

– Minden rendben?

– Igen…

– Fél nyolc. Jön reggelizni?

– Azonnal.

Ez meglehetősen álmosan hangzott.

– Rendeljek magának is valamit?

– Kávét, rántottát és sonkát. Meg egy darab sütit.

A férfinak szemlátomást kitűnő az étvágya.

Samanthát ugyanaz a pincérnő üdvözölte, aki már az este is kiszolgálta őket.

– Éjjel-nappal dolgozik? – kérdezte tőle a lány.

– A férjem beteg, és elveszítette az állását. Most én keresek helyette is.

Samantha rendelt, aztán töltött magának kávét. Pár perccel később feltűnt Rich, még mindig álmosan, de tiszta pólóban. Szemérmetlenül jól festett.

– A kávé már itt van, csodás… Köszönöm. – A kanna után nyúlt.

– Ugyanaz a pincérnő szolgál ki minket, mint tegnap este. Két műszakot húz le, mert a férje beteg, és elveszítette az állását.

Rich arcán együttérzés tükröződött, de nem szólt semmit. Samanthára nézett.

– A reggelijét is előre kifizette?

– Nem. Reméltem, időközben megértette, hogy nem fogadok el ajándékba semmit.

– Ha hagyja, hogy fizessek, fejedelmi borravaló üti a pincérnő markát.

– Meg is érdemli.

– Magától függ. Ha nemet mond, a hölgy nem kap semmit. – Rich tekintete elárulta, hogy komolyan beszél.

– Nevetséges – dohogott Samantha.

– Lehet. A maga kezében a döntés.

A pincérnő egy megpakolt tálcával jött vissza. A nagy részét Rich kapta. Samantha magának csak egy csésze zabkását rendelt.

– Külön fizetnek?

Rich átható pillantást vetett Samanthára, aki lassan megrázta a fejét.

– Nem, ma reggel az úr rendezi a számlát.

Rich elmosolyodott.

– Pontosan.

– Egyértelmű zsarolás.

– Még ha igaza is van, szegény nő biztosan örül. Valószínűleg még egy fél tucat gyerekről is gondoskodnia kell.

Samantha lesütötte a szemét, hogy Rich ne lássa a könnyeit. Kényszerítette magát, hogy egyen.

Mihelyt végzett, felállt.

– Felpakolom Bellát az utánfutóra.

– Ha vár még egy percet, elkísérem.

Samantha azonban némán sarkon fordult és elsietett. Nem akart vitatkozni. Ha Rich azt képzeli, rendelkezhet fölötte, hát nagyon téved! Most is csak a pincérnő kedvéért engedett. Természetesen nem tudta, a férfi mekkora borravalót ad, de furcsamód bízott benne.

Pár perc alatt felpakolta az utánfutóra Bellát, és az étterem elé állt. Rich odajött hozzá, a kezében két papírpohárban kávé. Samantha vonakodva letekerte az ablakot.

– Az útra kell. Most még gyorsan hozom a holmimat, aztán indulhatunk. Megköszönném, ha addig melegen tartaná a kávémat. – Azzal a férfi sántikálva elindult, de még egyszer visszanézett. – Egyébként Paula köszöni a kedvességét.

Samantha egy kicsit közelebb állt a kocsival a bejárathoz, hogy Richnek ne kelljen annyit gyalogolnia. Amikor a férfi kilépett az ajtón, a táskája után nyúlt.

– Szálljon be, mindjárt nyolc óra!

– Fél óra ide vagy oda, igazán nem számít. Ez nem lóverseny.

Samantha szó nélkül elfordította a slusszkulcsot, sebességbe tette a kocsit, és elindult. Csak miután a megszokott tempóban robogtak, akkor kortyolt bele a kávéjába.

– Mennyi borravalót adott? – kérdezte.

– Száz dollárt. Említettem a pincérnőnek, hogy megígértem magának. Tulajdonképpen személyesen akart köszönetet mondani, de meggyőztem róla, hogy ez magának kínos lenne.

Ilyen nagyvonalúságra Samantha nem számított, de nagyon örült neki. Megérte, hogy kivételesen megfeledkezett a büszkeségéről.

– Köszönöm.

– Maga tényleg különös nő, Samantha Jeffers. Hallani sem akar arról, hogy kifizessem a pár centes zabkásáját, de azt elfogadja, hogy valaki másnak száz dollár borravalót adjak. Közben sokkal többel tartozom magának.

– Száz dollárnál is többel? – Samantha oldalról a férfira sandított, aztán a figyelmét ismét az útnak szentelte. – Két nap sofőrködésért? Aligha.

– A repülő drágább lett volna, ha valakinek értem kellett volna jönnie.

– Tekintse elintézettnek az ügyet. A napidíjam nem olyan magas. A farm milyen messze van Rawhide-tól?

– Tizenöt mérföldre.

– Forgalmas út?

Samantha nem akarta megemlíteni, hogy majd autóstoppal akar visszamenni a városba. Rich csak felizgatná magát. Jó lenne azonban, ha az üzletek zárása előtt odaérne. Talán még tudna szerezni valami munkát.

– Miért kérdi?

– Csak úgy.

– Amennyiben az éjszakai szállása miatt aggódik, megnyugtathatom: van elég hely a farmon. Egy-két napig gond nélkül ellehet nálunk. Már az étel miatt is megéri. Red és Mildred fantasztikusan főznek.

– Kik ők?

– Redet még a nagyapám vette fel mezőgazdasági munkásnak, de miután a nagyanyám meghalt, ő nevelte fel az apámat és a testvéreit. Úgymond ő a mi pótnagyapánk. Később feleségül vette Mildredet. Ő BJ nagynénje.

– Értem. – Samantha nem igazán tudta, Rich miért meséli el mindezt olyan részletesen, de nem kérdezősködött tovább.

– Egyszerre tartották az esküvőjüket Jake-kel és BJ-jel.

– Hány tagú a családja?

– Ha jól számolom, huszonegyen vagyunk. Legalább.

Samanthának tátva maradt a szája.

– Huszonegyen? Sajnálom az édesanyját.

Most Rich lepődött meg.

– Miért?

– Ennyi gyerek…

– Az ég szerelmére, szó sincs róla! Anyának csak három gyereke van. Ha hallotta volna… – Rich harsogó kacagásban tört ki.

– De…

– Csak hárman vagyunk. Az ikertestvérem, Russ és az öcsém, Casey. A többiek unokatestvérek, nagybácsik és nagynénik. Meg természetesen ott van Mildred és Red.

– Tulajdonképpen csak azt akartam tudni, hány ember él a házukban.

– Voltaképpen mindenki. De a gyerekek nagyrészt egyetemisták, ezért nincsenek mindig odahaza.

– Mindannyian együtt élnek? Akkor óriási házuk lehet.

– Így is van. De mi, srácok néhány éve barkácsoltunk magunknak egy legénylakást. Együtt étkezünk a többiekkel a nagy házban, de mellettük lakunk.

Samantha a fejét csóválta.

– Fura elképzelni, hogy valakinek gyakorlatilag egy egész falu a családja.

Rich nevetett.

– Azzal kezdődött, hogy Jake bácsi, aki a legidősebb a négy fivér közül, arra az elhatározásra jutott, egyiküknek meg kell nősülnie, hogy valaki továbbvigye a Randall nevet. Tehát feleséget keresett az öccseinek, Brettnek, Chadnek és az apámnak, Pete-nek. Apa a szomszéd lányt, Janie-t vette el feleségül, Chad Meganbe szeretett bele, aki Denverben dolgozott kirakatrendezőként, míg Brett bácsi Annát választotta. Ő szülésznő. Aztán a három nő összefogott, és megszervezték, hogy Jake feleségül vegye BJ-t, aki állatorvos. És mind a négy párnak születtek gyerekei.

– És most mindnyájan együtt élnek? Senki sem akart saját házat?

– Nem. Nem ismeri a mondást, hogy egy gyerek felneveléséhez egy egész falu kell? Ők gyakorlatilag létrehoztak egy saját falut. Mindig volt valaki, aki vigyázott ránk, és gondoskodott arról, hogy legyen belőlünk valami.

– Azért jött el otthonról és kezdett rodeózni, hogy végre a maga ura lehessen?

– Nem. Nem ez volt az ok. – Rich hangja hirtelen megváltozott.

– Hát akkor?

A férfi felsóhajtott.

– Russnak barátnője lett, és én hirtelen kívülállónak éreztem magam. Természetesen tudom, hogy ostobaság, de valahogy féltékeny lettem. Russ és én azelőtt mindig mindent együtt csináltunk.

– Biztosan nem lehetett egyszerű feldolgozni a változást – jegyezte meg Samantha együttérzően.

– Nem volt az. De most örülök, hogy hamarosan otthon leszek, viszontlátom a családomat, és persze Russt is. Abby egyébként tényleg kedves lány.

– Értem.

– Örülök, hogy végre sikerült megértetnem, milyen fontos nekem a családom. Magának nem hiányzik az otthon, a család?

– Hogy hiányozhatna valami, amit nem is ismerek?

Samantha a vezetésre koncentrált, és remélte, hogy Rich ismét elalszik. Felkavarta az, amit a férfi a családjáról mesélt, ugyanis egész életében ilyen családról álmodott.

Rich azonban nem aludt, hanem azon törte a fejét, hogyan segíthetne Samanthának. Feltűnés nélkül oldalra sandított. A lány nem volt kifestve, a haját lófarokba kötötte. Akárcsak előző nap, most is farmert és pólót viselt. A körmét rövidre vágta, és nem lakkozta ki.

Az unokanővérei nagyjából hasonlóan öltözködtek, mégis órákat töltöttek a tükör előtt, meg a kéz- és lábkörmeiket is lakkozták. Kifogyhatatlan készletekkel rendelkeztek fülbevalókból, csinos ruhákból és cipőkből.

Samanthának szemlátomást nem volt több holmija, mint amit magával hozott.

Rich gyanította, hogy autóstoppal akar visszamenni a farmról a városba. Amit természetesen semmi esetre sem enged! A végén még ismét összeakad egy Bradhez hasonló fickóval, aki lelkiismeret-furdalás nélkül elveszi, amit akar.

A legjobb, ha tanácsot kér az apjától.

Rich visszahanyatlott a párnájára, és lehunyta a szemét. Csak három óra múlva nyitotta fel újra, amikor Samantha letért az autópályáról. Nagyot ásítva az órájára pillantott.

– Mi az?

– Tankolni akarok.

A férfi a homlokát ráncolta, és az üzemanyag-kijelző felé hajolt. Még félig volt a benzintartály.

– Tankolni?

– Igen. Talán bűn?

– Nem, de…

– A kávé miatt! – csattant fel Samantha, és közben elpirult.

– Miért nem mondta rögtön? Rövid időre én is eltűnök.

Meglepte, hogy zavarba hozzák a lányt ezek az apró emberi szükségletek.

– Mit szólna hozzá, ha ennénk valamit? – kérdezte, amikor újra találkoztak az autónál.

– Még dél sincs.

– De majdnem. Itt finom szendvicseket adnak. Ehetünk útközben, vagy leülhetünk ott hátul az egyik asztalhoz, és csaphatunk egy kis pikniket.

– Majd gondoskodom valamiről, miután kifizettem a benzint – felelte Samantha, és kinyújtotta a kezét a pénz után.

– Majd én. Egy kicsit mozgassa meg a tagjait!

Samantha tiltakozni akart, de aztán beadta a derekát. Rich pontosan tudta, hogy a lány maga akarja fizetni az ebédjét. Bement tehát az üzletbe, vett négy rendesen megpakolt szendvicset, hozzá chipset, hideg italokat és egy zacskó csokoládés kekszet. Úgy vélte, hogy Samantha csak ritkán engedhet meg magának egy kis luxust. Vásárolt még két almát is, hogy tegyen valamit az egészségükért.

A lány szemügyre vette a Rich kezében tartott zacskókat.

– Egy egész családot fog vendégül látni?

– Biztos, ami biztos. – Azzal a férfi visszaszállt a kocsiba, mire Samantha követte a példáját.

– Tulajdonképpen hogy van a lába?

– Jól.

Amikor már ismét az autópályán robogtak, Rich elővette a szendvicseket, és adott egyet Samanthának is. A férfinak tetszett a gondolat, hogy ő fizette a lány ebédjét. Nyilván ostobaság, de úgy gondolta, kell valaki, aki vigyáz Samanthára. Különben egész nap csak zabkását eszik.

A lány megörült az almának.

– Imádom az almát!

Richnek eszébe jutottak azok a nők, akikkel randizott, és akik ennél jóval magasabb igényeket támasztottak vele szemben. Egyikük sem érte volna be egy almával.

Néhány percig egyfajta fegyverszünet uralkodott köztük. Ám amikor Rich elővarázsolta az egyik zacskóból a csokis kekszet, szemrehányó pillantást kapott.

– Nem szereti a csokoládét? Akkor maga a kivétel, aki erősíti a szabályt. Minden nő, akit csak ismerek, odavan érte.

Samantha nem felelt, de Rich észrevette, hogy vágyakozva nézi a zacskót.

– Miért nem szolgálja ki magát?

– Drága.

– Talán azt hiszi, el akarom adni magának a csokoládét? – kérdezte hitetlenkedve a férfi.

– Nem, de ha legközelebb megkívánok valami édességet, maga nem lesz mellettem. És én nem engedhetem meg magamnak, hogy a pénzemet felesleges csemegékre szórjam el. Tehát inkább lemondok róla. Egyébként is: a csokoládé függőséget okoz.

Rich tulajdonképpen örömet akart szerezni a lánynak, ehelyett az ellenkezőjét érte el. Visszarakta a csokit a zacskóba.

– Sajnálom.

– Nem akartam, hogy…

– Felejtse el!

Ezzel be is fejezték a beszélgetést.

Négy óra felé járt, amikor Rich közölte Samanthával, hogy a következő elágazásnál térjen le az autópályáról.

– Már itt is vagyunk?

A férfi elmosolyodott.

– Igen, úgy tíz perc múlva.

Először mosolygott, amióta Samantha visszautasította a csokit.

Ráfordultak egy földútra, amely egy kerítéshez vezetett.

– Ez a farmja?

– Igen.

Samantha gyomra összeszorult. Elérkeztek az utazás végéhez, és néhány perc múlva újra egyedül lesz. Akarata ellenére hozzászokott az útitársához, és nehezére esett odébbállni. De olyannak kell elfogadnia az életet, amilyen.

Tudta, hogy előbb vagy utóbb talál egy helyet, ahol majd maradni akar.

Az út egy kis dombra vezetett fel, ahonnan látni lehetett az újabb és újabb szárnnyal bővített lakóépületet meg több nagy pajtát.

– Hát, nem kicsi – állapította meg Samantha. Sejtette, hogy Rich családja nem éppen szegény, de nem hitte volna, hogy ilyen jómódúak.

– Evés után mindent megmutatok.

– Köszönöm, de vissza kell mennem a városba. Nem maradok vacsorára.

– De igen!

Samantha dühösen nézett a férfira.

– Még mindig nem fogta fel, hogy nem parancsolgathat nekem?

– Felfogtam, csakhogy maga nem ismeri a családomat. Az anyám lekötelezve érzi majd magát, amiért hazahozta a kisfiát, és meg fogja győzni, hogy maradjon.

– Maga már nem kisfiú.

– Persze hogy nem, de az anyám számára mindannyian gyerekek maradunk. Tudja, hogy van ez.

– Nem, nem tudom. – Rich mentegetőzni akart, de Samantha leintette. – Semmi baj.

A férfi megmutatta, hol parkoljon, és amikor végül megálltak, már többen is összegyűltek, hogy üdvözöljék őket.

Samantha még sosem élt át ilyet. Minden oldalról körülvették Richet, miközben ő az utánfutóhoz ment, hogy kiszabadítsa Bellát.

Megpaskolta a kanca nyakát, és körbenézve karámot keresett neki.

– Segíthetek? – kérdezte mellette egy fiatalember, aki szakasztott mása volt Richnek.

– Igen. Elárulhatná, hová vigyem Bellát – felelte mosolyogva Samantha.

– Bízza csak rám! A hosszú út után inkább pihenjen!

A lány nem akart pihenni, ennek ellenére rábízta Bellát a fiatalemberre.

– Samantha! – kiáltotta Rich. – Jöjjön! Be akarom mutatni a családomnak.

Ezt nem lehetett elkerülni. Samantha tehát elindult, és megpróbálta leplezni az idegességét.

Úgy tűnt, az egész család összegyűlt, és a lány sokért nem adta volna, ha már túl lenne ezen a formaságon.

Egészen addig, amíg valaki a nevét nem kiáltotta:

– Samantha?! Te vagy az?

– Pete? Pete! – A lány szaladni kezdett, és Rich apjának a nyakába ugrott.

3. FEJEZET

Rich dermedten állt ott. A nő, akivel két napja úton van, ez a makacs, szófukar, tartózkodó teremtés az apja nyakába borul, és viharosan magához öleli. Pont az apját! Kérdő pillantást vetett az anyjára.

Janie mozdulatlanul figyelte a jelenetet, de nem tűnt különösebben nyugtalannak. Épp ellenkezőleg, derűsen mosolygott.

Mi az ördög folyik itt?

Nem Rich volt az egyetlen, aki meglepődött.

– Bár nem tudom, mi ez az egész, de nem iszunk egy kávét? – javasolta Red.

Samantha sietve kibontakozott Pete karjaiból.