Babits Mihály

A második ének

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Tartalom

Első rész: Az aranyszőrű kecskék

Második rész: A beteg királylány

Harmadik rész: A vihar

Negyedik rész: A második ének

Babits Mihály

A MÁSODIK
ÉNEK

NYUGAT KIADÓ ÉS IRODALMI R. T.
1942

Eredeti kiadvány: A második ének / Babits Mihály

[Budapest] : Nyugat, 1942

Mobil könyvoldal: http://mek.oszk.hu/mobil/konyvoldal.phtml?id=11535

Ez a könyv a Magyar Elektronikus Könyvtárból

származik: http://mek.oszk.hu”

Országos Széchényi Könyvtár - http://www.oszk.hu

A mű elektronikus változatára a Nevezd meg! – Így add tovább! 3.0 Unported (CC BY-SA 3.0) Creative Commons licenc feltételei érvényesek. További információk: http://creativecommons.org/licenses/by-sa/3.0/deed.hu

Elektronikus változat:
Budapest : Magyar Elektronikus Könyvtárért Egyesület, 2013
Készült az Internet Szolgáltatók Tanácsa támogatásával.
Készítette az Országos Széchényi Könyvtár E-könyvtári Szolgáltatások Osztálya

ISBN 978-615-5292-27-9 (online)
MEK-11535

ELSŐ RÉSZ:
Az aranyszőrű kecskék

(Magas part a Balaton mellett, kilátással)

A KIRÁLYI CSŐSZ:
Pista öcsém, hejhó! ördög egye májad:
megin’ így elkószálsz? Hova lett a nyájad?

A PÁSZTOR:
Lenn késik az aljban.

A CSŐSZ:
Csípjen meg a kánya:
híjja lesz a juhnak.

A PÁSZTOR:
Bánja aki bánja.

A CSŐSZ:
De nem addig, öcskös, ne beszélj így, héka,
míg garasod nincsen, legalább egy véka.
Bánja aki bánja? Bánja majd a gazda.
Az ilyen rossz szógát szóval se marasztja.
Fel is út, le is út, kiadja a béred:
barna bugyor, kis pénz, mehetsz, ahol éred.

A PÁSZTOR:
Nem szorulok pénzre.

A CSŐSZ:
Nem ám a Krisztussát!
Az utolsó bakter is kéri a jussát,
Krisztus koporsóját sem őrizik ingyen.
Esz a fene téged – nincs ki nálad minden.
Nincs rendben a szénád; kutya van a kertbe:
bolygsz szerte bolondul, mint az Orbán lelke.
Egy kerékkel több van, vagy kevesebb esmég.
No csak veszne eggy el, az ugyan jól esnék!
Az eszed csáléra, míg a lábad hajszra
tátogatsz a holdra, mint valami sajtra.
Mit lesel? Az angyalt? Vagy a sült galambot?

A PÁSZTOR:
Csak nézem a felhőt és nézem a dombot,
a Balaton habját, a lobogó lombot,
és hallgatom szólni a lomha kolompot.
Ugar az én lelkem, hol nem terem élet,
bús legelő, melyen legel a nyáj mételyt:
télen, ha a rossz szél sűrü havat szűr szét
s pelyhekből a földnek szövi prémes szűrét,
s búsul a rab bárány a borús karámban:
a lelkemet látom ebben a bárányban.
Legjobban szeretnék…

(Ezalatt jön Meseország királyának kísérete, az egész udvar, hölgyek, férfiak vegyest. Mintegy sétálnak a gyönyörű időben; gyalog jönnek, a kocsikat hátrahagyták. Egyenkint buknak elő a part megől.)

ELSŐ UDVARONC (előbukik):
Egy regényes pásztor!

A PÁSZTOR:
…elmenni világgá a holdújuláskor,
a világ végére, Óperenciára,
vagy el a törökre, vagy a franciára…

A GENERÁLIS:
Derék fiú mégis!

A PÁSZTOR:
Vagy nem, sehova már:
meghalni szeretnék!

(Lassan feljön a dombra a nyáj, szamár, kos, birkák, kecskék, hátrább komondor.)

EGY UDVARHÖLGY:
Ni, egy szamár!

A CSŐSZ (a pásztorhoz):
Szamár!
Mondanék valamit – csípje meg a kánya –
de tudom…

MÁSIK UDVARHÖLGY:
Ni egy kos!

A CSŐSZ:
…nem nézel a lányra:
lány nélkül is meg van az eszed zavarva.

AZ UDVARHÖLGY:
Csengő van a nyakán, és görbe a szarva.

A CSŐSZ:
Adj Isten jó napot!

A GENERÁLIS:
Fogadj Isten, öreg!

AZ UDVARONC (kezdve):
Nincs a szerelemnek…

A GENERÁLIS (a csőszhöz):
Hogy ityeg a fityeg?

AZ UDVARONC:
Nincs a szerelemnek határozott tárgya
ide-oda röppen – a semmibe – vágya.
A fiatal szívnek nem kell a valóság
csiklandják az orrát gulisztáni rózsák,
Szerelmes a fiú, de nem tudja, kibe.

ELSŐ UDVARHÖLGY:
Ni virág!

A CSŐSZ:
Tán biz a mennydörgős mennykübe!
Hogyha szerelmes vagy, csókold meg a Pannát.

AZ UDVARHÖLGY:
Rezedát… gólyahírt… zsályát… majorannát…

A BOJTÁR (magába morogva):
Kóbászfű, az annyát!

A CSŐSZ (a bojtárhoz):
Te számold a nyájat!

EGY HÖLGY:
De szép a Balaton!

MÁSIK HÖLGY:
Juj! az ökörnyálat!…

A BOJTÁR (a nyájat olvasva):
Egy, kettő, három, négy…

MÁSIK BOJTÁR:
Ahun hajt a Bodri!

EGY UDVARONC:
Hát Tihany merre van?

MÁSIK UDVARONC:
Tiszta idő!

A GENERÁLIS:
Ott ni!

UDVARHÖLGY:
Milyen édes, selymes, hosszúszőrű juhok
és kecskék!

A BOJTÁR:
Húsz, huszon…

MÁSIK UDVARHÖLGY:
Hallga, a nád suhog!

GENERÁLIS (halkan az udvaronchoz):
Erre ment a felség?

UDVARONC:
Nem erre ment; mégsem…

FIATAL UDVARHÖLGY:
A szememmel láttam.

UDVARONC:
Óh az a nagy kék szem!
Boldog akit meglát.

FIATAL UDVARHÖLGY:
Úgy boldog a király.

EGY MÁSIK UDVARONC:
Ily messze se ment még, amióta kijár.

A GENERÁLIS:
Mily különös ötlet… így egyedül járni.

UDVARONC:
Mennyi felelősség!

MÁSIK UDVARONC:
Történjen akármi…

HARMADIK:
Mi vagyunk hibásak.

ELSŐ:
Tán kérdeni kéne.
Öreg!…

LÁNYOK (jönnek énekelve):
Járt utánam hét falu legénye.

A LEGELSŐ UDVARONC:
Ilyesmi sem eshet, csak Meseországban.

MÁSIK UDVARONC:
Nem ügyeltél erre egy öreget – zsákban?

A CSŐSZ:
Zsákban?

A GENERÁLIS:
Zsákruhában.

A BOJTÁR (befejezve az olvasást):
Híjja van a nyájnak!

A GENERÁLIS:
De olyan az arca, akár a királynak.

A CSŐSZ:
A királynak? Akkor tán a királyt lássam?
Láttam, nem is egyszer, követem alássan,
jól ismerem én őfelsége személyét,
szolgáltam inasként királyi szeszélyét.
Azután vén lettem, s ki falun születtem
a király csőszinek ide kéredzkedtem
a falun meghalni, a Balaton mellett
hol a kedves birkám legelőször ellett,
ahol legelőször vigyáztam a nyájra,
mielőtt vigyázni vittek a királyra.
Mostan, hogy a felség idejött, mint mondják
betegült lányának viselni a gondját
hogy a láthatatlan balzsam, amit Isten
szent keze kevert el levegőben, vízben,
gyógyítsa szegénykét, sokszor…

A BOJTÁR:
Pali bácsi!

A CSŐSZ:
…látom, amint erre…

A BOJTÁR:
Híjjas a nyáj!

A CSŐSZ:
Ácsi!
Sokszor, amint mondom, látom ő felségét…

A BOJTÁR (a pásztorhoz):
Híjjas a nyáj, Pista!

A PÁSZTOR:
Ejh, hagyj vele békét!

A CSŐSZ:
Látom, amint méláz csupa zsákruhában
és nézi a földet egyedül magában,
mivel, amint mondják, érti is a mágiát,
netalán lányának leli orvosságját,
naphosszra magában keresi a gyógyírt:
engem, öreg szolgát, néha meg is szólít.

A GENERÁLIS:
De ma még nem láttad?

A CSŐSZ:
Nem láttam.

UDVARONC:
Azonban
mehetünk.

ASSZONYOK (súgva a csőszhöz):
Szóljék kend.

MÁSOK (éppúgy):
Mondja neki.

A CSŐSZ:
Mondjam?

A GENERÁLIS:
Mi itt, önök arra –

A CSŐSZ:
Kegyelmes uraság
engedd meg egy vén fej együgyű mondását,
de tudni szeretné férfi, gyerek, asszony,
hogy érzi magát a felséges kisasszony?

A GENERÁLIS:
Nem beteg az épen.

UDVARONC:
Csak ideges, gyenge.

MÁSIK:
És bú a világtól.

HARMADIK:
Kit se bocsát szembe.

UDVARMESTERNŐ:
Semmi etikétnek nem tartja szabályát.

ORVOS:
Kincsért sem akarja elhagyni szobáját.

UDVARHÖLGY:
Hol a szőnyegekbe léptek belehalnak.