Rutger Bregman

Morális
ambíció

Gyakorlati útmutató
Cselekvő idealistáknak

– részlet –

A szerzőtől a HVG Könyvek gondozásában megjelent

Emberiség – Mégis jobbak lennénk, mint hittük?

A fordítás alapja:
Rutger Bregman: Morele Ambitie

Copyright © Rutger Bregman, 2024
Művészeti vezető: Harald Dunnink
Borítóterv: Martijn van Dam

Join the movement on Moralambition.org.
First published in the Netherlands as Morele ambitie by De Correspondent (decorrespondent.nl/en) a member-funded journalism platform for independent voices

Fordította © Bérczes Tibor, 2025

A könyv kiadását a Dutch Foundation for Literature / Nederlands Letterenfonds (NLF) támogatta

ISBN 978-963-565-677‑6

Minden jog fenntartva.
Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti úton vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Tartalom

Előszó

A világ legboldogabb emberének titka

Első fejezet
Nem, nem vagyunk jók úgy, ahogy vagyunk

Egy egyszerű minta arra, hogy mit kezdhetsz a tehetségeddel

Második fejezet
Legyen minél alacsonyabb a cselekvési küszöb

Az ellenállás hőseiről és a morális ambíció fertőző voltáról

Harmadik fejezet
Csatlakozzunk egy közösséghez (vagy teremtsünk egyet mi magunk)

Ralph Nader, a kvékerek és más furcsa klubok, amelyek megváltoztatták a világot

Negyedik fejezet
Tekintsük a győzelmet morális kötelességünknek

A nemes lúzer négy illúziójáról és Rosa Parks zsenijéről

Ötödik fejezet
Tanuljunk meg sírni a számsorokat tartalmazó táblázatok láttán

Különös történet a férfiról, aki eltévesztette a gombot a távirányítón

Hatodik fejezet
Jelentkezzünk egy jó embereknek létesített roxfortba

A bolygó egyik leginspirálóbb iskolájáról

Hetedik fejezet
Találjuk ki, mire van szüksége a világnak, és találjuk fel

Mit tanulhatunk az olyan úttörőktől és építőktől, mint Jonas Salk és Josephine Cochrane?

Nyolcadik fejezet
Mentsünk meg egy életet! most csak 4999 dollár és 99 cent

Mit érhetünk el a prioritások radikális sorba állításával, és hogyan tud kisiklani a morális ambíció?

Kilencedik fejezet
Tágítsuk ki a morális kört

Hat jel, amelyekből kiderül, hogy a történelem rossz oldalán állunk

Tizedik fejezet
Legyünk jó ősök

Az emberiségre leselkedő legnagyobb veszélyekről

Zárszó

Mikor teszünk eleget?

The School for Moral Ambition

A hét alapelv

Köszönetnyilvánítás

Képek

Jegyzetek

Anyámnak

Előszó

Nem hiszem, hogy az élet célja a „boldogság”. Hitem szerint az élet célja, hogy hasznosak, felelősek, tisztességesek, együttérzők legyünk. A legeslegfontosabb, hogy legyen súlya a létezésünknek, álljunk ki valamiért, számítson, hogy éltünk.

Leo Rosten író (1908–1997)‍¹

A tudósok nem akartak hinni a szemüknek: ilyen agyat még nem láttak. 2001. május 22‑én kora reggel a Wisconsini Egyetem egyik laboratóriumában ámulva meredtek az MRI-készülék friss felvételeire.‍²

Hogy mi történt? A kísérleti személy agya a neurobiológia történetében valaha mért legnagyobb mennyiségű gammasugarat produkálta. A prefrontális kéreg – az agy boldogsághoz kapcsolódó része – hihetetlen aktivitást mutatott, miközben a jobb oldal (az a rész, amelyik a negatív gondolatokhoz kapcsolódik) nem adta jelét szinte semmilyen agyi tevékenységnek.‍³

Amikor nyilvánosságra hozták a kutatás eredményeit, a média világszerte azt harsogta, hogy megtalálták a földkerekség legcsodálatosabb agyát. „Zavarbaejtően magas szinten képes uralni a gondolkodását – írta egy brit újságíró –, hihetetlen, mennyi pozitív impulzust produkált az agya.”‍⁴

De ki volt ez a bizonyos tesztalany? És mit lehet tudni az agyáról?

Az MRI-készülék által vizsgált személy egy bizonyos Matthieu Ricard nevű szerzetes volt. Ricard az 1960‑as években nőtt fel Párizsban, majd a nagy tekintélyű Pasteur Intézetben a molekuláris genetika területén szerzett doktori fokozatot. De 26 éves korában, noha szédületes tudományos karrier előtt állt, hátat fordított egész addigi életének, és India isten háta mögötti, északi részébe költözött. A Himalája csúcsai között a legnagyobb buddhista mesterek tanítványa lett.

Végül több mint 60 ezer órán át meditált. Ezeket az éveket úgy élte meg, hogy a lelke tele volt együttérzéssel és felebaráti szeretettel. Ennek pedig lélegzetelállító következménye lett. Matthieu Ricard az MRI-vizsgálatról tudósító újságok és folyóiratok szerint „a Föld legboldogabb emberének” mondhatta magát.

Ez a szerzetes elérte azt, amire rengeteg ember legfőbb életcéljaként vágyik. E milliók megszámlálhatatlanul sok módszerrel, mantrával és trükkel gyötrik magukat, mert hisznek abban, hogy ily módon előbbre lépnek, lélekben gazdagodnak és elégedettek lesznek. Bárki könnyedén eltölthet 60 ezer órát a 7 szokásról, a 12 életszabályról és a hosszú és boldog életről szóló sokezernyi könyv társaságában azért, hogy olyan gyönyörű agyra tegyen szert, mint amilyet e híres-nevezetes francia birtokolt.

De Ricard úrra másképp is tekinthetünk. 60 ezer órát, azaz 7500 munkanapot, vagyis 30 teljes munkaévet töltött el a saját elméjében időzve. 30 évet, amely idő alatt semmit sem tett egy másik emberért, 30 évet, amikor a kisujját sem mozdította azért, hogy jobbá tegye a világot. Ez valóban annyira dicséretes lenne?

Nem kellene inkább valami mással töltenünk a nekünk e bolygón megadatott, korlátozott hosszúságú időt? Biztos, hogy a saját boldogságunknak kell lennie az egyetlen, sőt a legfőbb életcélnak? Nem lehet, hogy a végén majd azzal a gyötrő érzéssel fekszünk a halálos ágyunkon, hogy több is lehetett volna az életünkben?

Ha pedig ez így van, akkor másmilyen könyvre van szükségünk, nem a boldog élethez vezető, ki tudja, hányadik útmutatóra. Olyan könyvre, amely nem megkönnyíti, hanem megnehezíti az életünket, amely nem megnyugtat, hanem felzaklat. Olyan könyvre, amellyel kapcsolatban azt kívánjuk, bár soha ne került volna a kezünkbe, mert amikor elolvassuk és becsukjuk, keresnünk kell a cselekvés lehetőségét. Ez a könyv pontosan ilyen.

Első fejezet

Nem, nem vagyunk jók úgy, ahogy vagyunk

Megtörténhet, hogy az emberek egész életüket azzal töltik, hogy egyre feljebb kapaszkodnak a sikerhez vezető létrán, és amikor felérnek a tetejére, rájönnek, hogy a létrát nem a megfelelő falnak támasztották.

Allen Raine író (1836–1908)‍¹

1

Az időnket úgy tudjuk a leginkább elherdálni, ha eltékozoljuk a tehetségünket. A világon sok millióan élnek, akik jelentős mértékben hozzájárulhatnának egy jobb világ megteremtéséhez, mégsem teszik. Hogy miért? Az első ok kézenfekvő: mert nem kapnak rá lehetőséget. Gondoljunk csak a világ népességének arra a felére, amelynek napi 7 dollárnál kevesebből kell megélnie.‍² Vajon hány elveszett Einstein van közöttük?

De itt most azokról szeretnék beszélni, akiknek megvan erre a lehetőségük. Akik maguk határozhatják meg, milyen irányba induljon el a pályafutásuk, mégis elszomorító az életútjuk. Azokról a tehetségekről, akiknek a lába előtt hever a világ, de a végén mégis léha, haszontalan, sőt kártékony életet választanak.

Van orvosság e herdálásra, az úgynevezett „morális ambíció”.

A morális ambíció az elhatározás, hogy lényegesen jobbá tegyük a világot. Hogy pályafutásunkat korunk nagy problémáinak megoldására szenteljük – ami éppúgy lehet a klímaváltozás vagy a gyermekhalandóság, mint az adóelkerülés megakadályozása, vagy a következő világjárvány megelőzése. A vágy, hogy legyen súlya az életünknek, és ténylegesen számítson az, amit magunk után hagyunk. A morális ambíció azzal az egyszerű felismeréssel kezdődik, hogy csak egyszer élünk. A földön az idő a legbecsesebb kincsünk. Nem hosszabbíthatjuk meg, és minden eltelt óra örökre elveszett. Egy teljes munkaidőben eltöltött pályafutás 80 ezer óra, azaz 10 ezer munkanap, vagyis 2 ezer munkahét. Életünk egyik legfontosabb morális kérdése, hogy ezt az időt mire fordítjuk.

Szóval, mit szeretnénk beírni az életrajzunkba? Vajon ez a CV pedáns, de előre megjósolható iromány lesz? Vagy magasabbra tesszük a lécet? A morális ambíciókat maguk elé tűző emberek nem bandukolnak együtt a nyájjal, hanem egy mélyebb szabadságformában hisznek. Abban a szabadságban, hogy nem kell a siker bevett mércéihez igazodni. Abban a szabadságban, hogy olyan életutat járjunk be, amilyet csak egyszer lehet.

Aki meg akarja javítani a világot, annak napjainkban nem kell messzire mennie. Miközben az emberiség lassan kilábal a súlyos megrázkódtatást okozó járványból, azt látjuk, hogy hosszú évek után először nő az éhezők száma.‍³ Miközben inognak a demokrácia és a jogállam alapjai, több mint százmillió ember veszi kezébe a vándorbotot.‍⁴ Miközben egymás után dőlnek meg a melegrekordok, a klímával foglalkozó tudósok nem győzik hangsúlyozni, hogy az emberiségnek a békeidőben valaha történt „legnagyobb és legmélyrehatóbb átalakulásra” van szüksége.‍⁵

Egyszóval itt az ideje, hogy morális ambíciónk legyen.

Talán az olvasó most azt gondolja magában: Mindez nagyon szép és jó, de én 9‑től 5‑ig dolgozom, van két gyerekem, és vissza kell fizetnem a hiteleimet. Szívesen szelektálom a hulladékomat, elfogadom, hogy együnk kevesebb húst, de hogy még egy „mélyreható átalakításban” is részt vegyek? Na, azt már nem.

Ha valaki így gondolkodik, ez a könyv nem neki íródott. Bevallom, ezt a könyvet eredetileg a tizen‑ és huszonéveseknek szántam, akik még nem fektették le életük alapelveit. Azok többsége, akik már betöltötték a harmincat, ritkán változtatnak irányt. Akinek van már egy labradora, kenyérsütője vagy elektromos fűnyírója, reménytelen eset.

Ha valakit ez a szöveg esetleg irritál – amit könnyen el tudok képzelni –, bizonyítsa be az ellenkezőjét! Mindig akadnak kivételek, és ezzel a könyvvel arról szeretném meggyőzni az olvasót, hogy ő is közéjük tartozik. Sohasem késő magasabb rendű morális ambíciót kitűznünk magunk elé. Kezdjük egy egyszerű modellel, amely azt mutatja, mihez kezdhet valaki a tehetségével. Szerintem a választási lehetőségeket nagyjából négy kategóriába sorolhatjuk…

Jegyzetek

Előszó

Az e-könyvben a jegyzetekben hivatkozott URL-ek linkeit rövidítettük és élesítettük. A törött hivatkozásokat jelöltük. Utolsó ellenőrzés dátuma: 2026.04.02.

1 Leo Rosten: Passions & Prejudices, McGraw-Hill Book Company, 1978, 4.

2 Brian Mattmiller: „Dalai Lama Coming to UW to Probe Science of Emotions”, University of Wisconsin-Madison, 2001. április 17. A kutatás vezetője, Richard Davidson könyve 9. fejezetében elmondja, mekkora izgalom támadt a laboratóriumban, amikor megnézték a Matthieu Ricard agyáról készült első felvételeket. Lásd Richard J. Davidson és Sharon Begley: The Emotional Life of the Brain, Hudson Street Press, 2012.

3 A gammahullámok magas szintjét elektroenkefalográffal (EEG), az agy elektromos aktivitását mérő eszközzel rögzítették. Lásd Davidson és Begley (2012), 10. fejezet. Lásd még a végleges tudományos tanulmányt is: Antoine Lutz és mások: „Longterm Meditators Self-Induce High-Amplitude Gamma Synchrony During Mental Practice”, PNAS, 2004, 101/46. Napjainkban a neurológusok megkérdőjelezik a Davidson felállította bal-jobb modellt. Lásd Guido Gainotti: „Emotions and the Right Hemisphere: Can New Data Clarify Old Models?”, The Neuroscientist, 2019, 25/3.

4 Anthony Barnes: „The Happiest Man in the World?”, The Independent, 2007. január 21.

1. Nem, nem vagyunk jók úgy, ahogy vagyunk

1 Allen Raine, idézi: „As You Climb the Ladder of Success, Be Sure It’s Leaning Against the Right Building”, Quote Investigator, 2017. augusztus 17.

2 Az adatot vásárlóerőre korrigálták. Lásd Poverty and Shared Prosperity 2022: Correcting Course, World Bank, 2022, xiii.

3 Hannah Ritchie – Pablo Rosado – Max Roser: „Hunger and Undernourishment”, Our World in Data, 2023.

4 Bastian Herre: „The World Has Recently Become Less Democratic”, Our World in Data, 2022. szeptember 6. Lásd még UNHCR: „Ukraine, other conflicts push forcibly displaced total over 100 million for first time”, UN Refugee Agency, 2022. május 23.

5 Nicholas Stern, a híres klímatudós mondja ezt. Lásd „Net Zero Will Require the Biggest Economic Transformation Ever Seen in Peacetime, Says Nicholas Stern”, Grantham Research Institute on Climate Change and the Environment, London School of Economics and Political Science, 2021. október 26. Az Egyesült Nemzetek klímapanelje „a társadalom minden szegmensében zajló gyors, mélyreható és ismeretlen változásokról” beszél: „Summary for Policymakers of IPCC Special Report on Global Warming of 1.5°C Approved by Governments’, Intergovernmental Panel on Climate Change, 2018. október 8.

Kiadja a HVG Kiadó Zrt., az 1795‑ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

HVG Könyvek, Budapest, 2025
Kiadóvezető Szabó Tibor Benjámin
Felelős kiadó Szauer Tamás
Szerkesztőségi vezető Besze Barbara

Szerkesztette Darida Benedek
Borítóadaptáció Rajka Mária
Korrektor Grim Jolán

Elektronikus könyv Paulik László

www.hvgkonyvek.hu

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – SIL Open Font License
Fira Sans Extra Condensed – SIL Open Font License