Gárdoni Géza

A pesti úr

Evvel kezdődik oszt

ebbe van a zöreg tátrán szörzött

tapasztalat is mög a pötsétfaragásrúl

szörzött tapasztalat is.

Más szóval ebbe a könyvbe is van

mindönféle mint a többibe

Irtam én magam

GÖRE GÁBOR.

biró úr

– harmadik eresztés –

Budapest

Nyomtatták ebbe a zesztendőbe

Singer és Wolfner

könyves bótjába kapkodható, mög mindön könyves bótba.

eKönyv Magyarország

eKönyv Magyarország

http://ekonyv.hu/

ISBN: 978-963-317-116-5

Itt kezdődik.

Tisztőtt Mártony sógor lyó egésségöt és hasolló lyókat kivánok, továbbá arra kéröm, hogy hirdesse ki a zulyságba a mi falunkat, hadd tekintsenek erre is a pesti urak.

Mert lám ahogy hétfőn hazafelé gyövök az aratóktól, hát látom ám, hogy a zutca közepin ugyan szödik a kutyák egy sárgalábu urrúl az nadrágot.

– Segitség, aszondi, de úgy kajabált, hogy mindön asszony kiszaladt a házbúl.

Elhúritom rúla az kutyákat, oszt mondok mér nem jár a zúr bottal?

Aszondi nem szoktam.

– No mondok akkor vagy szokjék, vagy bágyogbúl tsináltasson magának nadrágot.

Behivom osztán, hogy mondok a zannyuk majd öszve őtögeti rajta az szakadást, oszt mondok neki mi szél hordozza a mi falunkba?

– Hát aszondi én pesti vagyok, nyaralni szeretnék itt valahon.

– Nyaralni? mondok, a magunk fajta embör tsak telelni szokott.

– De aszondi mink mög nyáron telelünk, mert Pestön meleg van ijjenkor.

– Hát mondok itt se fázunk.

Aszondi neköm tetszik ez a falu, mert sok fa van benne. Nem vóna-e kendnek egy üres szobája?

– Hát löhet, hogy van mondok.

Mer etzörre a kösségi tömlötzre gondótam, hogy mostanába mindig üressen áll, oszt mondok ha butort igazitanánk beléje, még egy pár forint haszna fordulna rajta az kösségnek.

– Hát aszondi mejik az?

Mondok ott hátul, de nints benne szék se mostan.

Mögnézi, oszt aszondi:

– Ez jó lönne neköm, mert tsak magányos embör vagyok, de mitsoda lántz az a falon?

– Mondok tavaj egy bornyut kötöttem be egypár napra.

– No aszondi, hát meszeltesse mög biró uram, oszt rakjon belé ágyat, széköt, asztalt, ha nem derága.

– Mondok, nem derága.

– Mi az ára?

– 40-ven forint.

– Egy hónapra vagy kettőre?

Én egész esztendőre értöttem a 40-en forintot, de hogy nem szalatt el, hát mondok kettőre.

– No aszondi nem derága, idegyövök. De ki takarit rám?

– Hát mondok a feleségöm.

– De a tzipőmet is köll fényösiteni.

– Mondok itt a Kátsa.

A Kátsa mán akkor ott leste a tzibarvéget a zúr háta mögött.

– No aszondi az is mögvan hát, de hát az övés? Löhet-e itt a falu kotsmájába önni?

– Löhetni löhet, mondok.

– De aszondi mögöhető-e?

– Mondok bizonyosan mögöhető, csak gyomor köll hozzávaló.

– Hát aszondi kendnél nem löhetne?

– Mondok nálam is löhetne.

– De aszondi jól főz-e az asszony?

– Möghiszem azt mondok, ojan bablevest főz az, hogy még a zuraság is mögnyalta utána a talpát, pedig az báró.

– No aszondi én nem vagyok báró, tsak hivatalnok. Tseh Árpád az nevem.

Mögmondta aztán, hogy az aszt fald társaságnál van, aki a zutzákat keményiti Budapestön. Hát mögöggyesültünk, hogy az ellátásér azt fizet amit akar, mert mink nem tuggyuk mit számitsunk érte.

Itt a pesti ur ád 10-iz forint foglalót, oszt visszamögyön Budapestre, a kisbiró pedig mögmeszeli a kösségi tömlötzöt.