AMTAK E-KÖNYVEK

A
MAGYAR NÉPKÖLTÉS
GYÖNGYEI

*

A LEGSZEBB NÉPDALOK GYŰJTEMÉNYE

ÖSSZEÁLLÍTOTTA

BENEDEK ELEK

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6632-63-0

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500-3000 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. Laptopról vagy megfelelő csatlakozóval telefonról is olvasható.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

A
MAGYAR NÉPKÖLTÉS
GYÖNGYEI

*

A LEGSZEBB NÉPDALOK GYŰJTEMÉNYE

ÖSSZEÁLLÍTOTTA

BENEDEK ELEK

Tartalom

A MAGYAR NÉPKÖLTÉS GYÖNGYEI

A LEGSZEBB NÉPDALOK GYŰJTEMÉNYE

ÖSSZEÁLLÍTOTTA

BENEDEK ELEK

Az olvasónak.

Kesergő szerelem.

Szerelem, szerelem…

Én csak hírül hallom…

Csillagos az ég…

A hol én elmegyek, még a fák is sírnak…

Szegény vagyok…

Száll a felhő…

Komor fölöttem…

Elment a madárka…

A fekete holló…

Árva az a madár…

Nincs nekem egyebem…

Szeretlek, szeretlek…

Cserebogár, sárga cserebogár…

Ifjúság…

Kalapom szememre vágom…

Szabad a madárnak…

Nem forog a dorozsmai szélmalom…

Hej, csicsóka…

Fekete városban…

Árokparti csalány…

A szőregi utcza…

Debreczenben nyílik egy szép rózsafa…

Vetettem violát…

Jaj istenem, de víg voltam…

Mért nincs minden lánynak…

Látom életemet…

Ide künn a zöld erdőben…

Kísérj ki, rózsám, síromig…

Az ég alatt…

Káka tövin költ a rucza…

Szerettelek, nem kellesz már…

Nem vagyok én oka semminek…

Szerettelek, nem tagadom…

Találsz, rózsám, találsz…

A malomba mentem…

Hogyha nékem száz aranyom volna…

Két út van előttem…

Hogyha folyó…

Szép a tavasz…

Nem vagyok én adós…

Magasan száll a felhő…

Áldd meg Isten azt az utczát…

Faluvégen, szegleten…

Nincsen kedvem…

Túl a Dunán zörög az ég…

Elment az én rózsám…

Amott kerekedik…

A jegenye…

Zavaros a Tisza vize…

Írnék, ha lehetne…

Hervad az a rózsa…

Ha meguntad, rózsám…

Kimenék egy hegyre…

Azt gondolom, hogy az eső…

Kis kertemben…

Nagypénteken…

Hej, te fényes holdvilágom…

Kiszáradt…

Ha nem voltál jó szerető…

Zavaros a Tisza vize…

Zöld az erdő…

Végig mentem az ormódi temetőn…

Nincsen kedvem…

Nagy oka van…

Édes anyám…

Alsó-bátki nagy toronyba…

Úgy elmegyek…

Sír az egyik szemem…

Édes rózsám…

Fújd el, jó szél…

Bús az idő…

Én vagyok az, aki voltam…

Te kerítéd…

Jaj, Istenem…

Én vagyok az, aki nem jó…

Nem átkozlak…

A Csap-utczán végig…

Várj meg…

Ha meghalok, tudom, eltemetnek…

Addig bánom…

Este akar lenni…

Édes anyám rózsafája…

Isten átkát nem kívánom…

Ázom, ázom…

Fehér ruha…

Mondd meg, édes rózsám…

Szél hajtja a habot.

Fekete pántlikám…

Fekete szem, piros orcza…

Kék a kötőm kerületi…

Hull immár a fa levele…

Szólnak a kakasok…

A Tiszából a Dunába…

Bujdosik az árva madár…

Állj előmbe, rózsám…

Elmegyek már…

Mikor bujdosni…

Fáj a szívem…

A kit az én szívem szeret…

Retteg pej paripám…

Azt gondolod…

Bujdosik a kedves rózsám…

Haja, haja, hajnal akar lenni…

Azt mondják…

Kiöntött a Tisza vize…

Szívem gyönge szívére…

Boldog szerelem.

Szól a világ…

Ez a szemem…

Három csillag van az égen…

Hajnalodik, harmatozik…

Ablakomon ne koczogtass…

Az én rózsám…

Nincs édesebb…

Nincsen széna, nincsen abrak…

Nagy hófuvás van…

Szabad péntek, szabad szombat…

Szőlőtőke, venyige…

Most jöttem a hortobágyi pusztáról…

Nem anyától lettél…

Álom, álom, édes álom…

A kinek nincs szeretője…

Nincs szebb virág…

Elmentem én a szőlőbe…

Rózsa vagy, rózsa vagy…

Széles az ökröm szarva…

Kipattant a búza szeme…

Itt hagynám én ezt a várost…

Fakó lovam fel van kantározva…

Kinek van, kinek van…

Csak azért szeretek falu végén lakni…

Ki az ő édesit…

Micsoda csárda…

Kis kutya…

Haragszik a rózsám anyja…

Jaj de édes ez a méz…

Nem vagy legény…

Ha te elmégy…

Haragszom az olyan szóra…

Siroki erdőben…

Két kerekű kordén járok…

Piros czipő, piros pántlikára…

Árva vagyok…

Az ökör a földet…

Kerek az én kis kalapom…

Olyan vagy te, rózsám…

Három fehér kendőt veszek…

Az a kis lány…

Három hordó borom van…

Azért hogy én szegény vagyok…

Letörött a kutam gémje…

Eszemadta kis barnája…

Magasan repül a daru…

Az alföldnek sík mezején…

Balatonon jár a hajó…

Ez a szemem…

Hová tegyem a subámat…

Páva, páva…

Gyere be, rózsám, gyere be…

Mondd meg, rózsám, hány inged van…

Nyisd ki, babám, az ajtót…

Kerek az én kalapom…

Vörös bársony süvegem…

Kakas a szemeten…

Szeretem én magát nagyon…

Arra járjunk, arra…

Gyi fel, sárga…

Nézz, rózsám…

Ez az én szeretőm…

Kerek az én kis kalapom…

Csenke felől…

Ez a kis lány megy a kútra…

Veszek neki…

Sárga csikó…

Széna, széna, széna,…

Minden falu édes hazám…

Hejh, be szépen világit…

Megkötöm a lovamat…

Rózsa vagy…

Ha én rózsa volnék…

Van kökényfa…

Haja, haja, haja…

Este van már…

Jaj, de édes ez a méz…

Kukoricza szára…

Zöld erdőben…

A haza.

István királyról.

Amott látod…

Nyalka kurucz…

Rákóczi Sámuel.

Jaj már minekünk…

Az alföldi csikós.

Bakatoborzó.

Huszár vagyok, lelkem babám…

Mikor masírozunk, kapitány uram?

Már mi nálunk verbuválnak…

Áll a verbunk, tánczoljunk…

Ne higyj pajtás a németnek…

Bajusz kell a magyarnak…

Nem úgy van most…

Szép világja a magyarnak…

Kossuth Lajos azt üzente…

Zúg az erdő, zúg a mező…

Kossuth Lajos: édes apám…

Gyere, pajtás…

Trombitálnak, trombitálnak…

Ezer esztendeje…

A kardomnak markolatja ezüstből…

Kis Kanizsán, a víz mellett…

Kossuth Lajos, Kossuth Lajos!

Akkor zengett Buda vára…

Mi fehérlik ott a síkon…

Szennyes az én ingem…

Legyen úgy, mint régen volt…

Nem hitted, rózsám…

Kedves rózsám…

Sír az apám, sír az anyám…

Könyeimnek záporából…

Ha én gólyamadár volnék…

Katonának vagyok írva…

Végig megyek…

Már eljött…

Szemeimet…

Nézz, rózsám, a szemembe…

Magyarország édes fia…

Mikor nyolcz esztendős voltam…

Felszállott a páva…

Fáj, fáj, fáj, fáj.

Seprik a szentgyörgyi utczát…

Édes anyám…

Látod, rózsám…

Nem kell nekem papiros…

Kis pej lovam térdig sáros…

Szegedi kaszárnya…

Rózsa virít, rózsa nyílik…

Nagy-Abonyban…

Este jött a parancsolat…

Sárga lábú…

Könnyű a németnek…

Hajdanában…

Még azt mondja az osztrák…

Kossuth Lajos a Bakonyban…

Putnokon már kihajtották a nyájat…

Szomorán búg…

Szép a baka…

Masíroznak…

Udvarom udvarom…

A Gőzösnek…

Mindenfelől…

Látom, az életem…

Udvarhelyről…

Korond között…

Ha bemegyek…

Jaj be magas…

Rigó, rigó…

Ha felülök…

Ne kapj olyan nagyon…

Söprik a…

Isten hozzád, Nógrád…

Akkor lesz…

Sárga ló…

Sohasem vétettem Székes-Fehérvárnak…

Zsindelyezik…

Amoda van egy kis kerek erdő…

Erdőn, mezőn.

Micsoda erdő ez?

Juhász legény bundája, hm!…

Amoda egy virág…

Esteledik, alkonyodik…

Kihajtottam Virág ökröm…

Be sok falut…

Uram, uram…

Tavasz lesz már…

Hej, amaz az én rózsám…

Hej, gazd’ uram…

Kifordítom, befordítom…

Hallod-e te, juhász…

Szeged felől van egy kerek erdő…

Erdő, erdő, be szép kerek erdő…

A rédicsi patak-parton…

Gulya, gulya, arany gulya…

Juhász vagyok, búsan őrzőm…

Csősz leszek én…

Be van az én szűröm ujja…

Tisza partján…

Mikor a betyárok…

Kiöntött a Tisza vize…

Ha valaki vígan él…

A subámnak…

Száraz fűre…

Isten hozzád, Kecskemét városa.

Megégett a szent-péteri hodály…

Zavaros a Tisza vize, nem tiszta…

Búza, búza, be szép tábla búza…

Kizöldült az erdő fája…

Befújta az utat…

Bárcsak hamar…

Akkor volna szép…

Kaszás csillag…

Ki tanyája ez…

Az eső is esik…

Ha látom…

Hortobágyi pusztán…

Ezt a kerek erdőt…

Bor mellett.

Töltsd meg, fráter, poharamat…

Dinom-dánom, sógor…

Igyunk, igyunk…

Éljen, a ki most issza ki…

Azt hallottam Várad felől…

Húzd ki, czigány, azt a nótát…

Korcsmárosné…

Igyál, betyár, múlik a nyár…

Jobb a bor, jobb a bor…

Korcsmárosné, de ugat a kutyája…

Jó bor van itt…

Bor, bor, bor, bor…

Csaplárosné, gyújts világot…

Bort iszom én, nem vizet…

Hej, huj, magyar ember…

Sárga rigó, darázsfészek…

Bort, bort, korcsmárosné…

Adj kezembe egy pohár bort…

Széles a kedvem…

Tudjátok-e…

Asszuszőlős átalag…

Egyszer egy barát…

Édes anyám…

Csak engem ugat a kutya…

Haragszik a gazda…

Vidám órák.

Debreczenben kidobolták…

Kis szekeres…

Három icze kendermag…

Az alapi ménes…

Nagy gazda volt…

A kutasi csárda…

Lyukas a szűröm.

Vásárhelyi kanális…

Elhervadt a kék ibolya…

Ucczu bizony…

Az alapi tó szélében…

Egy leánnyal megkínáltak…

Bíró uram, bátyám uram…

Meg is házasodnám…

Mikor én nőtelen voltam…

Nincsen dézsma…

A tárnoki híres urak…

Meg ne mondja, komámasszony…

Húzzák…

A pozsonyi kisasszony.

Az erdőben…

Haragszom én az olyanra…

Még azt mondja…

Veres bársony kendőt…

Három bokor…

Már ezután…

Férjhez adnám a lányomat…

Szegény panyókás németi…

Azt üzenték…

Aluszol-e, te juhász?…

Hozott bátyó…

Jere hozzám…

Berki, Berki, szegény Berki…

Pesten jártam iskolába…

Lányok fonják a lenszöszt…

Mikor én nőtlen voltam…

Egybegyűltek…

Már minálunk megismerni…

Ángyom, ángyom…

Balladák és románczok.

A fogoly katona.

Görög Ilona.

Szép Julia.

A székely katona.

Szép Ilona.

Kőmíves Kelemen.

Julia.

A sági bíró leánya.

Árva giliczéről.

Az áspis kígyó.

Bíró Máté.

Az árva leány.

Kádár Kata.

Három árva.

A rab legény.

A legszebb virág.

Rákóczy kis úrfi.

Válás.

Vagy ülj ide…

A gulyás szeretője.

A párjavesztett gerlicze.

A királyfi.

Világszép Erzsike.

A molnár inasa.

„Árgyélus.“

Szállj le holló, szállj le…

Tera.

Rózsa Sándor.

Falu végén…

Siroki erdőben.

Madárka…

Kicsi nemes legény.

Dancsuj Dávid.

Az ispánné leánya.

A megölt legény.

Elvesztettem…

Hej, huj! Sobri pajtás!

Sorozáskor.

Rácz-Keresztúr felől…

Bogár Imre.

A hű leány.

Lóra, csikós, lóra!

Angyal Bandi.

A megcsalt leány.

Szálló dalok.

Mi magasabb…

Nagy a világ…

Addig a házamból…

A berencsi utczát…

Csalom a szemedet…

Csillagok, csillagok…

Egy madarat kergettem…

Jaj istenem, én hogy élek…

A világot csak nevettem…

Szeress, rózsám…

A hideg szél fújdogál…

Meghalok Csurgóért…

Lám, megmondtam…

A fényes csillag is…

Arany-ezüstért…

Hamis a szemed…

Én istenem, mi az oka…

Jól meggondold…

Tudtam én azt…

Nincsen virágos kert…

Viz alá, viz alá…

Négy ökröt adtam…

Fáj a szívem…

A baraczkfa pirossal virágzik…

Ki van a szekerem…

Hej! sokféle a szerelem…

Túl a vízen…

Kis kertemben kinyílott az ibolya…

Szabad madár vagy te, rózsám…

Gyere, rózsám, az erdőre…

Hová lábad teszed…

Mink vagyunk a rózsák…

Jaj istenem, de megvertél…

Piros alma az orczája…

Virágzik a pipacs…

Ritka búza…

Három alma…

De haragszom a szemedre…

Kis Komárom…

Ha meghalok…

Hej, csillagom…

Erre, erre…

Jöszte hozzám, szép madárka…

Szeress rózsám…

Idő, idő…

Minek van…

Nincs szebb virág…

Jaj annak a fának…

Nagy az én rózsám ereje…

Zavaros a Duna…

Én Istenem…

Miért ragyog…

Megyek ide…

Háromszor is…

Búsultam én, búsulok is…

Ó Istenem…

A szerelem…

Bujdosik…

Szeged felől…

Míg a leány hajadon…

Még a galambnak is…

Lábad akármerre…

Miért az ördögért…

Könnyebb…

Mikor a menyecske…

Egyszer ide…

Kis kertemben…

Nincs édesebb…

A huszárok…

Ó, hogy fülemile…

Fáj a szívem…

Ne higgy a legénynek…

Haj, rózsa, rózsa…

Esik eső, látom én azt…

Szerelem van minden fűben…

Azért csillag…

Gyenge a lány…

Három éle van a sásnak…

Gyolcs az ingem…

Megvettem a szeretőmet…

Csak még egyszer…

Zöld leveles diófa…

Bécsi kendő, lobogós…

Hallod-e, te barna kis lány…

Idegen földre ne siess…

Az olvasónak.

Nincs e földön nép, melynek dalköltése gazdagabb és szebb volna a magyarénál. De mindjárt hozzá kell tennem azt is, hogy aligha van művelt nemzet, mely kevésbé volna ismerős a maga népének a költésével, mint a magyar. Népköltési gyűjteményeink szép számmal vannak, de a nagyközönség azokat nem ismeri. Költőink is – tisztelet a kevés számú kivételnek – nem ismerik a magyar népköltést. Legalább műveiken nem látszik meg, hogy időnként a népköltés üdítő, erősítő forrásához fordulnának. A nagyközönséget nem tudom hibáztatni a látszólagos közönyért. Kevés embernek van pénze arra, hogy megszerezze összes népköltési gyűjteményeinket s ha megszerezné is, nehezen nyerhetne tiszta képet a népköltés igazi értékéről; egy igazán szép dalnak a hatását tíz-húsz utána következő, éppenséggel nem költői becsű dal zavarná meg. És ez természetes, mert gyűjtőink a népköltés termékeinek összegyűjtésénél nem a nagy közönségre gondoltak. Jóformán mindent fölszedtek, ami a néptől való, egyik-másik e tekintetben túlságba is csapott s igy a mi népköltési gyűjteményeinknek első sorban a tudósok és költők vehetnék hasznát. Ha vennék. A nyelvtudósokra nem is lehet panasz, a költőkre annál nagyobb. Megkárosították nemcsak magukat, de a közönséget is.

Ebből a néhány előrebocsátott sorból a figyelmes olvasó nyilván látja már, hogy mely czélt akarok szolgálni e könyvemmel: könnyíteni akarok a nagyközönség dolgán, meg a poétákén is. A mennyire én meg tudtam ítélni, a magyar népköltés gyöngyeit válogattam össze. Azokat, melyeknek igazi költői becsük van. Azokat, melyek egy valódi költő műveinek hatását teszik az olvasóra. A melyek nem kérnek elnézést az olvasótól: nézd el fogyatkozásaimat, hisz az együgyű nép lelkéből fakadtam.

Valamint egy költő műveinek legjavával igyekszik a nagyközönség elé lépni, azonképpen a nép is e könyvben költésének a legjavával lép elétek. Képzeljétek, hogy e könyvnek minden dala egy szívnek és egy elmének a műve. Fel is hívom a figyelmet különösen a Kesergő szerelem-re, melyet úgy igyekeztem összeállítani, hogy egy szerető szív kesergésének tessék az egész cziklus. Egy szerető szív kesergi el itt boldogtalan szerelmét, nagy búját, bánatát, csak az utolsó dalban csillan fel a boldogság reménye, mely valósággá válik aztán a következő cziklusban: a Boldog szerelemben…

*

Nem állítom én, hogy e kötet minden dala egytől egyig a néptől való. Vannak itt nóták, melyek ismeretlen régi költők művei, de fölvettem e könyvbe szándékosan, mert az igazi népköltés hatását tették rám s teszik, azt hiszem, az olvasóra is. Sőt van e kötetben egy pár dal, ismert költőtől is, a mit én a könyv kinyomatása után vettem észre; de ez nem annyira az én gyarlóságomat bizonyítja, mint inkább ama költőknek Istentől nyert nagy tehetségét, mellyel tévedésbe tudják ejteni azokat is, kik meglehetősen ismerik a nép eszejárását, érzelmi világát, a népdaloknak hangját és formáját. Ám ilyen költőnk kevés van. A régiek közül Petőfi, Tompa és Tóth Kálmán. Az élők közűl egy: Pósa Lajos, kinek nótáit dalos ajkára vette a nép.

*

Vajjon elértem-e abbeli czélomat, hogy a nagyközönség e könyvből megismerje az igazi magyar népköltést? Hogy a serdülő ifjúság, melyre különös tekintettel voltam, erkölcsi megmételyezés veszedelme nélkül vehesse kezébe e könyvet? Újra meg újra átolvastam könyvemet, s erős a hitem, hogy nyugodt lélekkel bocsáthatom útjára mind a két tekintetben. Valamint a Magyar Mese- és Mondavilág cz. könyvemben csak azoknak a meséknek és mondáknak adtam, népi karakterük megőrzésével, irodalmi formát, melyeket alkalmasaknak véltem arra, hogy nagyok és kicsinyek igaz lelki gyönyörűséggel és haszonnal olvashassák, épp úgy e könyvembe is csak azokat a dalokat vettem föl, melyek, az én ítéletem szerint, valóban gyöngyök, igazi gyöngyök s melyeket nagyok és kicsinyek gyönyörűséggel és haszonnal olvashatnak.

Egy-egy dal számtalan változatban forog a nép ajkán s én e változatokból vagy a legtökéletesebbet vettem föl e könyvbe vagy a sokból egyet csináltam. Különös gondom volt arra is, hogy oly dalokból, melyek tíz-húsz strófásak, de melyeket csak a dallam tart össze, az egyes strófák közt értelmi összetartozás azonban nincs, kivegyem azt a két-három strófát, melyek valóban összetartoznak. Többnyire ilyen, egymással össze nem függő, több strófás dalokból valók azok a két-négy soros dalok is, melyeket Szálló dalok czíme alatt vettem föl a kötet végére. Ezek a többnyire epigrammszerű dalok mindmegannyi értékes gyöngyszemei a népköltésnek, melyeket, azt hiszem, kár lett volna azokban a hosszú, terjengős nótákban hagyni, a hol valósággal el voltak temetve.

*

És ezzel elmondtam mindent, a mit körülbelül szükségesnek véltem elmondani, a könyv magyarázatáúl. Vajha, a közönség azzal a szeretettel fogadná ezt is, mint társát, a Magyar Mese- és Mondavilág-ot. Mindkettő egy czélt szolgál s mindkettőt egy alkalom szülte, egy nagy alkalom: a magyar nemzet ezer éves ünnepe. Az utolsó két esztendőnek jó részében mind azon munkálkodtam, hogy nemzetemnek erre az ünnepre adhassam át a magyar népköltés szinét-javát, dalban és mesében.

Isten megsegített ebbeli törekvésemben. Áldassék érette az ő szent neve.

Kis-Baczon, 1895. augusztus havában.

Benedek Elek.

Kesergő szerelem.

Szerelem, szerelem…

Szerelem, szerelem, átkozott gyötrelem,

Mért nem virágoztál minden fa-levelen?

Minden fa-levelen, diófa levelén,

Hadd szakasztott volna minden szegény legény?

Lám én szakasztottam, de elszalasztottam,

Utána futottam, de el nem foghattam!

Én csak hírül hallom…

Én csak hírül hallom, keseredett szívvel,

Hogy az én édesem mással játszadozik.

Ékesen, kegyesen ölelgeti nyakát,

Kláris ajakával csókolgatja ajkát.

Oda sem mehetek, nem is üzenhetek.

Arról azt gondolja, hogy én mást szeretek;

De ha azt gondolja, hamisan gondolja,

Hamis gondolatja el is kárhoztatja.-4-

Csendesen folyó víz télben megaluszik,

De az én bús szívem soha meg nem nyugszik.

Én csak olyan vagyok, mint szélvészben madár,

Kit a zápor eső elvadászott immár…

Csillagos az ég…

Csillagos az ég, csillagos,

Rózsafa levele harmatos;

Rózsafa levele, szakadj rám,

Kedves édes rózsám, nézz reám.

Csillagos az ég, csillagos,

Bú szállt a szívemre, bánatos;

Akárhová hajtsam fejemet,

Sehol sem találom helyemet.

A hol én elmegyek, még a fák is sírnak…

A hol én elmegyek, még a fák is sírnak,

Gyönge ágaikról levelek lehullnak.

Hulljatok levelek, rejtsetek el engem,

Mert az én édesem mást szeret, nem engem.

Szerethettél volna, ha szép nem voltam is,

Mert én szerettelek, ha szép nem voltál is.

Elférhettünk volna ketten egy párnán is,

Megélhettünk volna még a kősziklán is.-5-

Szegény vagyok…

Szegény vagyok, szegénynek születtem,

A rózsámat igazán szerettem.

Az irigyek elrabolták tőlem,

Most lett szegény igazán belőlem.

Fújja a szél a nyárfa levelét,

Azt gondolom, hogy az is ellenség.

A fűszál is felállott ellenem,

Bújdosóvá tett már a szerelem.

Elmegyek én messze útra innen,

A hol senki ismerősöm sincsen.

Elbujdosom a világ végére,

Hogy ne legyek senkinek terhére.

Csipkebokor legyen a szállásom,

A búbánat kísérő pajtásom.

A búbánat, és a rózsám képe…

Isten veled, kis falum, örökre!

Száll a felhő…

Száll a felhő napnyugatról keletre,

Gyönge rózsám, jutok-e még eszedbe?

Nem jutok én soha többet eszedbe,

Más legényt zársz immár a kebeledre.

Ha én téged el tudnálak feledni!…

Rajtad kívül mást is tudnék szeretni!…

De én téged nem tudlak elfeledni,

Rajtad kívül nem tudok mást szeretni!-6-

Komor fölöttem…

Komor fölöttem az ég is,

Elhagyott a reménység is,

A nap is gyászt vont magára,

Nem süt rám piros sugára.

Bús életem, bánat napom,

Fekete gyász alatt lakom,

Fekete gyász, fehér üröm,

Nekem a bánat nem öröm.

Olyan bú van a szívemen,

Két rét hajlott az egeken,

Ha még egy rét hajlott volna,

Szívem ketté hasadt volna.

Feljő a nap, el is halad,

Búban talál s abban is hagy,

Bús anyának bús gyermeke.

Én vagyok annak egyike.

Elmegyek én arr’ a helyre,

Honnét madár se jön erre,

Fészket rakok egy sűrűbe’,

Bánatfának tetejibe.

Elment a madárka…

Elment a madárka,

Üres a galiczka,

Írja levelébe’:

Visszajő tavaszra.-

Ha tavaszra nem jő,

Búzaaratáskor;

Ha akkorra nem jő,

Szilvaaszaláskor;

Ha még akkor sem jő:

Tudom, sohasem jő.

Köszönöm, édesem,

Hogy eddig szerettél,

Arról sem tehetek,

Ha már megvetettél,

Nálamnál szebbeket,

Jobbakat kerestél.