Bártfai Zoltán László

Az erdélyi taxis

II. Rész

––––––––

Le

Patrimoine

Copyright 2020 Bártfai Zoltán László

All rights reserved

Published By Bártfai Zoltán László

Printed in Hungary 2022

Tartalomjegyzék

Címlap

Copyright Oldal

Le Patrimoine

Felelős kiadó:

–Első fejezet– | Én vagyok a szürkeruhás | Prológus

–Első fejezet– | A kiegyezés

„DAS IST UNSERE HEIMAT - EZ A MI HAZÁNK” | „ÉLJEN A KIRÁLY ÉS A KIRÁLYNÉ”

„Achtung Wachungsdienst”

„Bereit – Feier”

–Második fejezet– | Az utazás és visszaemlékezés | RMS OLYMPIC GŐZHAJÓ - 1919. | Feljegyzés – 1919. október 13. Atlanti óceán.

–Harmadik fejezet– | Amerika földje a lábunk alatt

–Negyedik fejezet– | Az új élet | Az Erdélyi taxis New York-ban is feltalálja magát. | New York – Queens negyed – lakóház – 22-es lakás.

–Ötödik fejezet– | Egy új korszak kezdete

–Hatodik fejezet– | Komplikációk

–Hetedik fejezet– | A kicsi sziget

–Nyolcadik fejezet– | Nem evilági vendég – kezdődik a vég

–Kilencedik fejezet– | A sas

–Tizedik fejezet– | A változás szele

–Tizenegyedik fejezet– | Új utakon

–Tizenkettedik fejezet– | Újra nyeregben

–Tizenharmadik fejezet– | A beavatás

–Tizennegyedik fejezet– | Def az emberszabású

–Tizenötödik fejezet– | New York | Stein&Demp | Gov

–Tizenhatodik fejezet– | A halál közeli állapot

–Tizenhetedik fejezet– Dempsey álma

–Tizennyolcadik fejezet– | A sziget – Def – és én

–Tizenkilencedik fejezet– | A hófehér hadsereg

–Huszadik fejezet– | Def – Epilógus

Le Patrimoine

Az erdélyi taxis II. rész

ePUB  –  ISBN 978-615-6478-01-6

Országos Széchényi Könyvtár

ISBN Iroda

Felelős kiadó:

Regény & Novella Factory

Bártfai Zoltán László ev.

Le Patrimoine

Az Erdélyi taxis II.

Bártfai Zoltán László eredeti forgatókönyve alapján írta

és regényre adaptálta maga a szerző

Bártfai Zoltán László

Önkéntes műnyilvántartásba véve: 2020. 04. 27.

Az inspiráció - előszó.

A könyvet igaz történet inspirálta, és természetesen vannak benne a történelemből átvett elemek és szereplők, de egy kalandregény is, ami a történelem elemeire épül, sok szereplőt hozzáadva a valós történelmi szereplőkhöz... És ha hasonlóságot vélnek felfedezni – az csak is a véletlen szüleménye.

––––––––

Eredeti idézet:

––––––––

"Ne pazarold el a lehetőséget, amit egy jó kis válság a kezedbe ad!"

––––––––

Winston Churchill

Ajánlás.

Szeretném ajánlani ezt a regényt Harry Hill Bandholtz-nak – akit nagyon tisztelek, és szeretném ajánlani a regényt minden magyar honfitársamnak, akikben van egy kis bosszúvágy, elégedetlenség és kíváncsiság – és természetesen elégedetlenek a végső 1920 – június 4-ei döntéssel... Nos, véleményem szerint – nektek barátaim remek élményben lesz részetek, hogy végig kísérjetek a főhősöket pár évszázadon keresztül, 1867-től 2044-ig. Jó szórakozást kívánok nektek.

Eredeti idézet:

––––––––

„Magyarország román megszállásából ítélve, kis latin szövetségeseink egy Mississippi folyó béli ragadozó hal kifinomult fosztogató étvágyával rendelkeznek, egy fiatal kakukkmadár lovagi ösztönével, s ugyanazzal az igazság utáni vágyakozással, mint amilyen vágyakozást egy tengeribeteg tanúsít sertéshús és bab iránt”

H. H. Bandholtz, soros elnök

1919. október 5.

Harry Hill Bandholtz Dandártábornok későbbiekben Vezérőrnagy emlékére, akit a magyar nép örökre szívébe zárt, hőstetteiért.

Teljes alakos szobrát és emléktábláját, a Szovjetunió és Románia folyamatos támadásai ellenére, mai napig megtalálni az Amerikai Egyesült Államok nagykövetsége előtt Budapesten

„A háború árulás és gyűlölet, tehetetlen tábornokok zűrzavara, kín és gyilkosság, betegség és fáradtság, míg végül mindez elmúlik, és semmi sem változik, kivéve, hogy új szenvedés és új gyűlölet jön”

John Steinbeck

„Furcsa dolog hazaérkezni. Minden ugyanúgy néz ki. Ugyanolyan az illata. Ugyanúgy érzel. Rájössz, hogy az egyetlen dolog, ami változott, az te magad vagy”

Benjamin Button különös élete

„Ahol szeretünk, ott az otthonunk - az otthon, melyet lábunk elhagyhat, de szívünk sohasem”

Oliver Wendel Holmes

Előszó

Hogy ki vagyok én?  Én az vagyok, aki elmeséli nektek ezt a történetet hibátlanul, torzítások nélkül, úgy ahogy az történt. Én vagyok a hang a fejetekben, hiszen össze vagyunk kötve, persze nem minden fejben... ne, hogy megijedjetek, nem valami okkult őrület-ről beszélek – csak mi olvasók itt és most, a jelenben vagyunk összeköttetésben. Mert hogy a történetet jelen időben mesélem el nektek – néha azért lesz egy kis történet a történetben, amit a karakterek mesélnek saját maguk.

Mindazonáltal kérlek benneteket, hogy fogadjatok el engem, mint mesélő krónikásotokat. Én leszek a narrátorotok ebben a történelmi regényben, amiben a valós, eddig is tanult köztudottdolgokon túl, sok minden mást is megtapasztalunk.  Pillanatnyilag szeretném megtartani az inkognitómat – de idő közben, mikor a történet folyása oda ér hozzám, vagyis, ténylegesen és véglegesen fel kell fednem személyemet a karakterek és az olvasó elött – nos: ígérem, hogy nem hagyok tartozást a képzelőerőtökben az egész történet egészét tekintve.”

Valamit azért kész vagyok elárulni és megmutatni magamból... mert tudom, hogy a kíváncsiság egy mohó szajha és folyamatosan éhes – táplálni kell...

–Első fejezet–

Én vagyok a szürkeruhás

Prológus

Tehát a Le Four-t megszerezte Szabó százados a székely hadseregből, és Henry James Bart Holzer von Bartholz az amerikai titkosszolgálattól 1919-ben a többi nagyhatalom és a románok orra elől... Azt a történetet már ismerjük... és őket is... de, hogy kicsit beizzítsuk a történet fonalát – legfőképp azok elött, akiknek nem volt olyan nagy szerencséjük, hogy beszerezzék az első részét eme oly nagyszabású történetnek... ezért az új olvasóközönség elött az első két fejezetben az előző történet kezdetét és a végeredményét mutatnám be... ami megérteti velünk Biscu Sebastian embertelen gyűlöletét a magyar emberekkel szemben.   Ezt a gyűlöletét örökölte nagyapjától, de úgy is mondhatjuk, hogy áldozatul esett. Ő is csak egy áldozat áldozata...

Ahhoz, hogy megértsük Biscu Sebastian, és az ő nagyapja szívében lakó szörnyeteget, azt a mélységes gyűlöletet, amit tápláltak és sugároztak folyamatosan a magyar nép felé, vissza kell mennünk az időben egy kicsit, én mindennek szem és fül tanúja voltam, és az egészet pontosan dokumentáltam.

De hogy folytassam az okfejtésemet, szeretném hozzátenni, hogy ezt a gyűlöletet sajnos sokak agyában elültették a fellettes szervek. Ezért alakult ki a kollektív gyűlölet a magyar nép iránt a román nép java részében. Jelenlegi tudásom szerint, egy egész faj vagy nép nem lehet gonosz, csak egyes elemei. Emberek, akik vagy már jó pozícióban vannak, vagy lesznek: kihasználva az emberi badarságot.  Ambícióik, karizmatikus vonásaik, szónoki képességeik, mesteri manipulátorrá teszik őket. Gilotinra és máglyahalálra küldték többek között az ellenük szegülőke, csak azért, hogy bizonyítsák igazukat és véghez vigyek a tervüket. És kivétel nélkül mindig egy felsőbb hatalomra „Isten” re, és az ő akaratára, vagy valamiféle múltbeli sérelemre, megtorlásra, leigázásra, földünk, otthonunk elvételére hivatkozva teszik, amit tesznek, Ezt alapul véve nagyon kevés kivétellel szinte mindig győztessen kerülnek ki... és ezért ők írják a történelmet. Ennek következménye lehet a Román-Magyar gyűlölet is. A történelem az egy dolog, és ez nem történelem óra. Ez az én történetem az emberek egy csoportjáról, a Kárpát– medencében. A kedvenceim történetét mesélem el. Ez a történet egy olvasztótégely, ami a népek közötti kapcsolatot, megpróbáltatásokat, szeretetet, gyűlöletet, háborús viszályokat ötvöz... Hisz már ismertek ki vagyok? Nem...?

Én vagyok a Szürke ruhás... és a Le Four még csak most veszi kezdetét...

–Első fejezet–

A kiegyezés

1867 – március 30

A képviselőház elfogadja a 69 pontból álló határozatot

Koronázási ünnepség – 1867 június 8

Mátyás templom – Budai várnegyed

A koronázási ünnepség kellős közepébe csöppentünk a Budai várnegyedben – a Mátyás templom előtti szentháromság téren... a Habsburg ház és a magyar királyság ünnepli a hőn áhított kiegyezést, amit már olyan rég óta terveztek. Ennek első számú mérföldköve – Ferenc József magyar királlyá koronázása, aminek most jött el az ideje. Külső és belső nyomásnak köszönhetően létrejött egy új és hatalmas birodalom, ahol sosem nyugszik le a nap. És az egész ismert világ rettegi majd nevét, ennek köszönhetően sajnos rövid életet fog élni minden bizonnyal.

Ezt az országot úgy hívják, hogy...

„Ausztria – Magyarország”

––––––––

„DAS IST UNSERE HEIMAT - EZ A MI HAZÁNK”

„ÉLJEN A KIRÁLY ÉS A KIRÁLYNÉ”

Kiabálják a katonák magyar és német nyelven egyaránt – miközben katonai indulók töltik meg a teret. Ünnepli a több ezres demonstráló tömeg és a főméltóságok az új birodalom létrejöttét, Magyarország új királyát és királynéját – Ferenc Józsefet és feleségét Erzsébet királynét... a magyar nép legkedvesebb királyi főméltóságát Sisit. Katonákból és civil lakosságból álló tömeg fékeveszett ünneplése magával ragad mindenkit, aki jelen van ezen a hatalmas koronázási ünnepségen.

Itt és most, csak egy ember van, aki még a halállal dacolva is képes az életét odadobni, és hogy kinyilvánítsa ellenérzését az ügy kapcsán...

Egy katona Román díszegyenruhába igyekszik az emelvény felé az ünneplő tömeg között, ahol a magasrangú tisztek ünnepelnek. De ez idáig senkinek sem szúrt még szemet a tömegben.

Fizimiskája a román emberre jellemző jegyeket mutat... barna haj, barna szem, 180 centi körüli magasság – cigányosba hajló külsővel felvértezett... jóképűnek mondható ember. Nagyon eltökélten, magabiztosan halad az emberek között, néha még attól sem riad vissza, hogy egy-egy embert félre sodorjon. Ez idáig még nem tett nagy feltünést az ünneplő tömegben, mint ha tudná tettének következményét, úgy halad előrre.

Eközben az osztrák és magyar tisztek az emelvényen beszédekkel buzdítják az így is már tajtékzó tömeget. Magas rangú tisztek és katonák állnak és szónokólnak az emelvényen... beszédeket tartanak... egyik a másik után.

A román katona minden előjel nélkül előrántja kardját... és tudnia kell, hogy ennek a futásnak halál lesz a vége. Kardal a Schönauer-ek ellen: Ez egy demonstráció a részéről, és nem fél odadobni életét ügye érdekében. Hisz a gyűlölete éhes és táplálni kell.

– Vesszetek magyar kutyák és mocskos Habsburg disznók!

Ordítja magyar és német nyelven gyors egymás utánban. És teljes erejéből kiszakad a tömegből mindenkit félrelökve. Egy Osztrák tiszt felfigyel... aki szinte biztos, hogy az efféle tervek ellen van kiképezve – szeme minden gyanús mozgást kiszúr...

„Achtung Wachungsdienst”

Üvölti az osztrák tiszt. Az emelvény melletti őrség meghalja a parancsot, és felfigyel a román katonára. Fegyvereikkel egyből célba veszik a fenyegetést jelentő személyt... miközben, vagy 5 tucat katona körülveszi 3 sorban takarásban az emelvényt, így védve a főméltóságokat.

„Bereit – Feier”

– Cél... tűz!

Kiabálja a rangidős osztrák tiszt, és a kardjával belevág a levegőbe. Eldördülnek a fegyverek szinte egyszerre. Öt bitang erős lövés lengi be a leget, de az igazából 25 golyó, mert a képzett katonák egyszerre ürítik ki a Mannlicher Schönauer (Rug Zug) 5 golyót tartalmazó tárját a román katonába – vegytiszta precizitással kivégezték, nem fér semmi kétség hozzá. A precizitás és az összhang fenyegető minden ellenállóra nézve... puskapór szaga és füstje terjeng a levegőbe.

Több lövés átmegy a katonán - (RECCSENÉSEK) A bordáit érik golyók – a golyók húsdarabokat visznek magukkal az áldozatból ahogy elhagyják a testet.  Jól kivehető mindenki számára ahogy a golyók szétszakítják a román katona testét, hatalmas kimeneti nyílásokat hagyva maguk mögött.

– Fegyvert újra tölt... vállhoz! Vissza a helyükre!

Mondja gépies hangon az osztrák tiszt. A katonák nyomban követik a parancsot, arcuk érzelmekről nem árulkodik... se sajnálat, se elégedett mosoly a kivégzettel szemben... mint gépek végzik feladatukat, de hisz erre lettek kiképezve. Pár pillanat múlva visszatérnek pozíciójukba.

Az, hogy történt valami csak onnan lehet felismerni, hogy abba maradt a zene, és az emberek rikoltozása. Szinte minden szem a román katonára réved... még, nem fogták fel az emberek, hogy mit is látnak valójában. De én elmondom önöknek, hogy ha nem bánják...

A román katona megtorpan – folyamatosan folyik a vér a szájából – elejti a kardot – kezével fogja a hasát és a kifordult beleit... felemeli a kezét... egész sötét vér: Ez a máj – széttépte egy lövés, a beleiről nem is beszélve – mindenhonnan folyok a vér... A katona csak áll a lábán, majd térdre rogy...

–Végül semmitek sem marad... és nem tehettek semmit, hiába bújtok a Habsburg ház mögé...

Hörgés hagyja el beszéde közben a román katona száját, amit fröcsögő vér kísér, majd folytatja...

–Mind a két ország pusztulni fog... megvan írva – Az istenek megírták – ti magyarok elvesztek örökre, a földjeitek, asszonyaitok, egy árva hírmondója sem marad fattyú népeteknek. Nem csak Erdély, hanem mindenetek a Román korona birtoka lesz.

Ordítja hörögve a román katona miközben vér fröcsköl a szájából, hatalmas hörgésbe fulladt demonstrációja után beledől a saját kifordult beleibe és vér tócsájába.

Egy Osztrák tiszt odamegy a román katonához... kotorászik a zsebeiben... előhúz egy igazolványt... katonakönyv – olvassa...

– Biscu Sebastian százados... született 1844. 05.05 Bukarest.

Mondja hangosan az Osztrák tiszt. Mindezek után, ott hagyja a testet, és elindul az emelvény felé kifejezéstelen arccal. A zene újra indul, mint ha mi sem történt volna, hisz ezt az ünnepséget semmi nem zavarhatja meg.

Az ünneplő tömeget gyorsan felvilágosítják a személy kilétéről... miközben a szanitécek összekotorják a tetemeit. Próbálják felemelni a kezénél és a lábánál fogva... de kettészakad a test – pontosan derékba, kifolynak a belső szervei, és látszik a gerincoszlop... vér és belek szaga hirtelen belepi közvetlen környezetét.

Egy pár közeli ünneplő elájul, páran hányni kezdenek a látványtól. Sokan az erősebb asszonyok közül zsebkendőt raknak az orruk elé, és elfordulnak.

A részeg ünneplő katonák közül elkezd egy pár röhögni – mint egy állat, miközben a szanitécek szabályosan felgurítják a hordágyra a két tagot... a lábakat és a torzót a fejjel... gyorsan elfutnak vele.

Pár pillanat és folytatódik a beszélgetések rivaldája és az ünneplés egy kis rögtönzött reprodukcióval...

„Na mocskos magyar kutyák... semmitek sem marad... mindenetek a mienk lesz!”

Játssza újra egy részeg magyar katona az iménti eseményeket, még térdre is rogy, miközben osztrák kollégája vörösborral locsolja – így teljes a műsor...

– „birodalom végül az enyészeté lesz!”

Teszik hozzá röhögve az osztrák és magyar katonák, majd jól le locsoljak egymást vörösborral.

Biscut gyorsan elszállítják a helyszínről, mint ha csak egy kődarab lenne, ami nem oda illik. A hömpölygő tömeg már csak az ünnepségre koncentrál.

xxx

Ezzel a történet legelejét megtudtuk, és a gyűlölet magját Biscu Sebastian szívében... de ő már nincs közöttünk, csak a gyűlölete, ami több generációt is megfertőzött és persze túl is élt.

Mi azonban egy kedélyesebb sztoriba ugrunk... a kedves új olvasók örömére, ami az előző történet befejezése, és a Le Patrimoine kezdete...

xxx

–Második fejezet–

Az utazás és visszaemlékezés

RMS OLYMPIC GŐZHAJÓ - 1919.

Feljegyzés – 1919. október 13. Atlanti óceán.

Madártávlatból egy sirály készülődik a leszáláshoz, miközben látja a hajót éles szemeivel ahogy szeli a hullámokat. Majd a sirály leszáll Szabó százados mellé a korlátra. Szabó százados a maga 195 cm. magasságával igen magasnak volt mondható 1900-as évek elején – nagyon jól kisportolt... a 20-as évei közepén járó fiatal ember... Pontosan 25 éves múlt május 5-én - Barna rövid haj – zöld szem – egy római katona és egy olimpikon keveréke... Persze aki nem mellesleg mesterlövészként szolgált a Habsburg Armee Oberkommando-nál, császári és királyi hadseregnél 1914- 1916 ig. Vegyes ezred, gyalogos osztag, Mesterlövész szakasz...

Az Olympic gőzhajón az emberek jönnek mennek, gyerekek játszadoznak és a személyzet italokat osztogat. Az idő gyönyörű napsütéses, egy felhő sincs az égen, de egy picit szeles. Szabó századost látjuk ahogy mereng a távolba – a hajó korlátnak támaszkodva kihajolva szinte már veszélyesen néz előre menetiránynak. Aki nem mellesleg hadmérnök is volt és kényes feladatok specialistája volt...

De mondjuk ki bátran – messziről lőtt le embereket, de csak a rosszakat – derék Székely katona révén szorgalmasan lőtte a hazáját kifosztó – asszonyaikat megerőszakoló román katonákat... Persze mindig parancsra cselekedett – kivétel egy alkalom, de azt inkább nem mesélem el. Sajnos a karrierje véget ért 1916-ban a bukaresti csatában... amikor elvesztette az egyik szemét – ami azóta élettelen üveg – és nem nagyon lát vele... és az bizony egy mesterlövésznek nem jó, ha csak vaktában lő 1000-1500 méterről. Egyszer azért megpróbálta – és ez volt az az ominózus elhíresült esete, amiről nem szabad beszélni... De Szabó százados szívesen mereng az elmúlt pillanatokon, még ha nem is volt mind olyan szép...

A sirály, aki ép mellette ácsorog, és kezd türelmetlenné válni, hogy semmi elemózsiával nem kínálja ez az ember... hirtelen összetalálkozik a tekintete Szabó százados tekintetével. A sirály kicsit megbiccenti a fejét, valami furcsa van ezen az emberen gondólja magában a sirály... Ezt Szabó tisztán látja a madáron. Majd hozzászól...

–Jaj, komám bár csak olyan jó szemem lehetne újra, mint neked.

Mondja a sirálynak... és elmerül az emlékeiben...

xxx

Bukarest – felvonulás – 1918. november 18

Az első világháború utolsó előtti napja

Amikor Románia belépett újból a háborúba.

Szabó százados ép távcsövön keresztül figyeli az eseményeket, a célkeresztben a Benga Pancsilla Lupei gúnynévre hallgató román titkosszolgálati csúcsgoré, és épp kitüntetéseket oszt ki.

–Most megdöglesz te rohadék! 16- ban megúsztad... Ha Bukarest nem esik el már rég a férgek zabálnák azt a rohadt testedet. AMÓT kaptál, de most elítéllek ne szarj be – osztogasd csak a plecsniket... te szarzsák. Szabó százados szemei a távcsőben azt a képet mutatják, hogy az egyik élettel teli pislog, míg másik élettelen üveg mozdulatlan akár egy kőszikla. Valószínűsíthető az a tény, hogy bizony egy félszemű mesterlövész nem igazán megbízható lövész – főleg, ha a célzó szeme üveg – és ezért is nem járhatott sikerrel ebben az esetben... Majd hirtelen a borult égből napsütés lesz, és a távolban az emelvényről nézve többször is fénycsillanás látható... Biscu gyorsan Prezán elé ugrik.

– Lövész, Lövész, Feküdjön le! Ott fent

a parkban...

De Biscu–n ez már nem segít, mert ép, hogy kimondta e szavakat golyók csapódnak a testébe, a vállába, és a csukjás izomba... összesen kettő. A másodperc töredéke és megérkeznek a lövések robajai...

DUV, DUV, DUV, DUV, DUV

Összesen öt, de nem látunk több becsapódást, mindenki hasal az emelvényen, a katonák a testükkel védik a magas rangú tiszteket. Szabó százados végig nézi rögtönzött kis cirkuszi előadását, kuncog és eltűnik a parkból, ami hozzávetőlegesen ötszáz méterre volt az ünnepségtől.

És ezért Konflis hajtóként dolgozott Budapesten...

xxx

Egy ismerős hang hirtelen visszarántja a jelenbe, újra a tat fedélzeten áll a hajókorlátnál, a sirály még mindig ott van, de rögvest felszállási engedély és kenyérmorzsák nélkül elhagyja a légteret, mert igencsak megijedt H.J Bart hangjától, aki úgy 50 méterről üvölti Szabónak...

H.J Bart tábornok sétáló fedélzetről tart szabó százados felé – egy pohár van a kezében... Nehezen jut keresztül a ricsajozó embertömegen – és látható, hogy nagyon félti a pohár tartalmát – Whisky-nek néznénk... és az is. H.J Bart tábornok... teljes nevén Henry James Bart Holzer von Bartholz tábornoki rangban végzi rendkívül sikeres munkáját... És a magyar emberek körében mind a jelenlegi tíz millió... Engem is beleértve – hatalmas népszerűségnek örvend... miután kitudódott a Nemzeti múzeum-ban tett hőstette. És így Harry Hill Bandholtz vezérőrnagy mellé léphetett a dobogóra, aki igaz egy kicsivel előbb 1919 ben lépett fel a pulpitusra. Igaz én nem vagyok magyar, de én is szeretem.

Az egyik elhíresült történetében... Ő az az ember, aki halált megvető bátorsággal két ezredesével név szerint... a bátor és rendkívül babonás svájci felmenőkkel rendelkező Rohr, és a derék szelíd grizli medve Scherz ezredessel karöltve a román hadsereg és az egész világ orra elől elcsente a Le Four-t, a könyvet, ami mindenkinek kell. Biztonságba helyezte, de 4 lap kivételével, amit Szabó századosnak ígért, hogy felszabadítsa hazáját.

Tehát ilyen derék ember a mi tábornokunk – aki egyébként – 44 éves – tökéletes tiszti – és kisportolt katona külső... Rendkívül Büszke az egyenruhára – intelligens arc – 185 cm magas – rövid sportos haj, jellemzően bajszos – frissen borotvált – kíváncsi zöld szemek... Amolyan idősödő Indiana Jones és Zorro tökéletes ötvözetének néznénk... És az is. HJ. Bart épp a százados felé megy egy frissen nyomtatott sürgönnyel a kezében. Odalép Szabó századoshoz, aki épp rácsodálkozik az óceán nagyságára. Nem messze tőlük Szabó százados felesége és a felesége nővére játszik a kicsi Viktóriával. Az apró törékeny Sebastian Biscu százados kicsi fia anyukája ölében táplálkozik édesanyja melleiből.

Egy újabb sirály közelít a magasból a hajó felé, és látja a hajót ahogy szeli a hullámokat mielőtt leszállna, hogy feltankoljon kenyérmorzsából és miegymásból. Az imént említett sirálykoma pont arra a szent helyre száll le, ahonnan az imént távozott sirály kollégája korgó gyomorral. Ez a sirály kicsit rámenősebbnek tűnik, és szúrós tekintettel nézi Szabó-t némi falat reményében, közben H.J.Bart tábornok rögtön odaér Szabó-hoz, miközben szorgalmasan védi az italát embertömegekkel szemben, akik csak úgy jönnek mennek, mint ha az kötelező lenne, gyerekek játszadoznak és a személyzet koktélokat osztogat... Persze a felnőtteknek. Az idő gyönyörű napsütéses, egy felhő sincs az égen, de egy picit szeles.

Bart egy nyomtatott sürgönnyel a kezében lép oda Szabó századoshoz, aki épp rácsodálkozik az óceán nagyságára. Szabó százados felesége és a felesége nővére Eszter karjában a kis Sebestyénnel játszik a kicsi Viktóriával a fedélzeten és mosolyognak a boldogságtól. A kicsi Viktória próbálja elkapni a sirályokat, de kevés sikerrel. Anyukája szalad utána az utasok között, de nem nagyon éri utol az élénk kislányt, Viktória nevetéstől elfáradva végül megtorpan és lecsücsül.

A hajókorlátnál HJ. Bart ecseteli a legfrissebb híreket Szabó-nak.

– Itt vannak a legfrissebb hírek. Érdekli? Most jött Rohr-tól rádió távíróval.

– Mi van benne uram?

– Nos, úgy tűnik a mindenható sosem alszik.

Viccelődik Bart.

– Hogy érti ezt uram?

– Olvasom inkább százados!... Budapesten a Román hadsereg egy katonája szombatról vasárnapra virradó éjszakára késelés áldozata lett. Nem kis riadalmat keltve a Román hadvezetés köreiben...

A fedélzet kőrül sirályok szálldogálnak és hallatják hangjukat, embercsoportok beszélgetése, nevetgélés hallatszik, halk fúvós zene szól, és a következő pillanatban egy hatalmas hajó kűrt:

műűűűűűűűűűűűűűűűűűűűűűűűűűűű

– A rohadt életbe fejezd már be!...

A hajókürt épp csak befejezte irdatlan hangos sivítását.

– Na hála az égnek... Folytatom... A béke misszió soros elnöke a magasangú Harry Hill Bandholtz vezérőrnagy, halált megvető bátorságról tett tanúságot, és egy egész román zászlóaljat és vezetőjét Serbescu tábornokot zavart el egy ostorral a kezében, akik úgy menekültek el a helyszínről, mint a gyáva kutyák... A múzeumból egy árva szöget nem tudott elvinni a román hadsereg. A magyar nép imáiba foglalja Harry Hill Bandholtz nevét örökre...

–Nem semmi! – Mondja H.J.Bart tábornok mosolyogva, majd folytatja... – A Román béke delegációvezetője, Bräteniau bejelentette, hogy a területfogalási igényük...  Ja ez már más.... na ennyi!

– Igen uram, maga megmondta.

– Mit mondtam meg Százados?

– Hogy nem éri meg a másnapot!

– Hát! Ja! Mi a véleménye Százados?

– Hogy nem kellett volna így végeznie.

– Igen, maga a szentimentalizmus szobra Százados!

– Uram szerény véleményem szerint maga érdemel szobrot. És külön szeretném megköszönni a plusz 1 helyet a sógornőm nevében.

– Nos százados én nem kapok szobrot az biztos, de Harry Hill Bandholtz tutira kap, én kém vagyok a kutya sem ismer, és ez így van jól, és nehogy érzelgősködjön itt nekem! Egyébként meg majd úgyis ledolgozza.

Bart nevet és a távolba néz, szivar és egy üres whiskys pohár a kezében.

– Apropó! A szülei, és a felesége szülei, biztos jól vannak Erdélyben?

– Igen uram! Köszönöm, hogy kérdezi, de nem kell aggódnunk miattuk. Tudja az édesapám építőmester, és kőműves, a házunk alatt olyan óvóhelyet épített még anno, hogy egy egész család elél minimum 2 évig, a konyhánk alatt van, és nagyon jól van álcázva. Ott vészelik át az egész tortúrát. Egyébként nincs nagy gond, azt írták, úgy, hogy ne aggódjak. Majd, ha minden rendeződik, meglátogatom őket – sose hagynák el azt a földet, inkább meghalnak.

– Értem százados, nagy hazafi az édesapja, akárcsak maga.

– Próbálok uram! Köszönöm.

Közben sirályok hada próbál a közelbe jönni. Hoppá hirtelen egy sirály kaka pottyant Szabó százados vállára.

– Szerencséje lesz százados, de ne érjen hozzá kézzel, mossa le szappanos forró vízzel és szódával.

– Értettem uram!... Uram gondolkozott már az egyezségünkön?

Kérdezi Szabó százados kicsit vonakodva.

– Igen, vártam már hogy megkérdezi – tessék tegye el!

Egy borítékot ad át hanyagul Bart Szabó századosnak, mint ha csak egy zacskó mogyoró lenne.

– Hol az ördögben van az a pincér, legalább már 2 perce rendeltem.

És H.J.Bart tábornok veszettül keresi a pincért, mert késik az itala, és legalább annyira félti az italát, mint egy nagyon nagy testű kutya a vacsoráját egy nagyon hosszú bőjt után.

Szabó százados nagy tisztelettel és meglepődéssel szerényen elveszi a borítékot.

– Ne szerénykedjen! Vegye már el! Tudom mit vár, de kérem, hogy ne nyissa ki míg nem halok meg. Megígéri?

– Igen Uram, nincs szó erre!

– De van, szerintem, és egyébként a köszönöm bőven fedezi.

– Köszönöm uram! De tartozom egy vallomással!

– Igen?

– Biscu azt mondta a halálán, hogy csak a 36-ik oldalt ismerik.

– Tudom! Berthelot papa dobott nekik egy csontot!

– Nem értem.

Mondja Szabó. Közben Bart Holzer kicsit idegesen fel-alá járkál úgy egy méteres sugarú körben és a pincért lesi... közben folyamatosan beszél és próbálja elkergetni a sirályokat a lábával.

– Henry Berthelot a francia vezérkari főnök készítette fel és támogatta fegyverekkel az egész Román offenzívát!... És a francia titkosszolgálat is pontosan tud a Le Four-ról, sőt szerintem egyenesen az övék, persze ők is kapták valahonnan, de nem hivatalosan, ha ezt így kijelentenénk, abból hatalmas diplomáciai bonyodalom lenne... De az igazság az, hogy a francia titkosszolgálat nem bízott a Románokban, ezért csak azt árulta el, amin nincs veszteni valójuk...

– A megcsonkított Magyarországot.

Vágja rá Szabó százados.

– Tudja minden este együtt voltam az országok titkosszolgálati vezetőivel, nem titkolóztunk egymás előtt, úgy is ismerjük egymást, és tudja lakva ismeri meg egymást az ember, és hát ez a Lefebvre nem semmi egy figura.

– Ki uram?

– Jean Paul Lefebvre tábornok, a francia titkosszolgálat a DGSI vezető ügynöke, szóval tapintani lehetett a feszültségét, nagyon félt valamitől, és szerintem a fejébe fog kerülni ez a kudarc...

– Kudarc, uram?

– Igen a Le Four a mienk... Budapest és az ország felszabadul, abban biztos lehet, kitakarodik az a csürhe higgye el! Az is valami. Nem? Sajnos Erdély sorsa meg van pecsételve, higgye el! Kém vagyok.

Néz H.J.Bart tábornok – Szabóra és vár egy kis elismerést.

– Igen uram! Hát persze! Ez nem is kérdés!

De Szabó tekintete másról árulkodik, és búskomoran lehajtja a fejét.

– Jól van, elég lesz százados! Hallgasson ide... Ha megfejtjük a Le Four-t talán több is követi!... Ideiglenesen, vagy örökké? Nos erre a történelem majd válaszol. Az a 4 oldal már a maguké, de tudnia kell, hogy évek, évtizedek is lehetnek mire megfejtjük.

– Uram. Mondtam, hogy...

De Szabó nem tudja befejezni a mondandóját, mert Bandholtz fejezi be helyette.

– Tudom 1000 éves az országa. Nos a mienk csak 150, de remélem megéri az 1000-et... Én tartozom köszönettel százados...

H.J.Bart tábornok kezet nyújt a századosnak, miközben azt mondja...

– Washington örülni fog!

És Bart láthatóan elérzékenyül, mondjuk ivott már eleget ma, de attól függetlenül, nagyon őszintének tűnik, és mondjuk ő, nem csinálna viccet a hazából.

– Uram kérem.......

Próbálja átölelni Szabó H.J.Bart tábornok-ot, aki rögtön összeszedi magát, gyorsan körbepillant... Nehogy már itt ölelkező amerikai katonákról pletykáljanak, akik közöl az egyik egy tábornok... Milyen Szinben festené ez le az egyesült államok hadseregét, gondolja magában, majd a következőket mondja.

–Apropó Százados, megszokta már az amerikai egyenruhát?

– Igen uram, és egyből kapitányi rang?

– Otthon az volt a rangja nem?

– Százados voltam uram!

– Nos azt nálunk kapitánynak hívják.

Majd Bart lelkét valami megérintette, és kicsit bekönnyezik a szeme.

– Uram?

– Nem érzékenyülök el! De maga mondta, legalább akkora hazafi vagyok, mint maga!

H.J.Bart tábornok törölgeti a szemeit, mint ilyen szituációban mindig, és az átkozott szélre, vagy huzatra hivatkozik. Szabó százados kedvesen mosolyog, mindeközben a fedélzeti pincér tart Bart tábornok és Szabó százados felé egy tálcával, két pohár és egy teljes üveg Kentucky Bourbon-nel. A szemtelen sirályok szinte megtámadják a pincért, hiszen már megtanulták, hogy étel van nála. Az egyik ittas utas a cipőjét leveszi és megdobja az egyik sirályt, de véletlenül a pincért találja el, aki zavartalanul megy tovább az üveg Kentaki Bourbon-nel H.J.Bart tábornok irányába, és oda is ér, lerakja az italokat az asztalra és peckesen távozik.

– Maga nem iszik, ha jól tudom százados.

Kérdezi nyugodt hangnemben Bart egy kis csalafintasággal a szeme fehérjében.

– Igen uram, ha lehet!

Szabadkozik Szabó százados, mint ha az, hogy nem iszik, az bűn lenne. Nos, ha szigorú mércével nézzük a dolgokat, akkor bizony HJ.Bart tábornok szemében az, aki nem iszik az bizony jó ember nem lehet. De mivel rendkívül gyengéd baráti szálak fűzik Fiatal tetterős, ámbár tapasztalatlan kollégájához, fejébe veszi ép pont ebben a szent pillanatban, hogy már pedig ő jó embert farag ifjú barátjából. És ha azon múlik akkor ezt tettek sokaságával is, de bizony eléri.

– Rossz válasz! Pont egy nagyon érdekes történetet akartam elmesélni... Tudta, hogy most épp ott hajózunk, ahol 1912-ben süllyedt el az elsüllyeszthetetlen Titanic gőzhajó?

Kezdi el fondorlatos kalandregénybe bújtatott... úgy is berúgatlak típusú hadjáratát. És Szabó sajnos még kis cserkész ezen a csatamezőn.

– Nem uram! Nem tudtam!

– Tölthettek kapitány?

– Nos...Uram! Miért ne!

Feleli bátortalanul Szabó százados, aki úgy érzi, hogy tiltakozásnak nem lesz helye, most itt inni kell. És jól érzi annyi szent.

– És azt tudta, hogy a Kárpátia gőzös mentette meg a túlélőket... És a rajta utazó több mint 300 magyar utas segített a mentésben...

És közben Bart észrevétlenül tölt Szabó-nak, aki észrevétlenül meg is issza a pohár Bourbont mire észrevette volna, majd így szól meglepettségében, és nem is veszi észre, hogy italozásban, és leitatásban egy igazi Marsall-lal áll szemben, aki még nem vesztett csatát.

– Kárpátia, vagyis Székelyföld...

– Az egész nagy Magyarország százados.

– De hogy-hogy ennyi magyar utas volt?

– Kárpát medence volt a névadója a hajónak... Tudja az a hajó a magyar kivándorlók szállítására lett forgalomba állítva, Fiuméből az egyetlen magyar tengeri kikötőből indult rendszeresen, Gibraltáron keresztül New Yorkba, és vissza. Sajnos már nincs forgalomban.

Mondja sajnálkozó és kicsit szomorú bús kutya arccal, H.J.Bart tábornok és észrevétlenül csak úgy hetykén tölt Szabó századosnak, olyan természetes mozdulattal, mint ha csak az ember levegőt venne, és Szabó ugyanilyen természetes úgymond, levegővétellel együtt le is nyelte a Bourbont, anélkül, hogy bármiféle rosszallása lenne ellene, és rögtön felt tett egy érdekes kérdést...

– Hogy hogy...? leszerelték uram?

Kérdez vissza a még józan Szabó százados. Igaz a nyelve már ragadósabbá vált, de nem túl feltűnően.

– Majdnem...

Mondja H.J.Bart tábornok, és öklével a tenyerébe csap a megszokott módon... Majd folytatja...

– Ezen az úton pont, persze 2 napi hajóútra visszafelé...

Mutat visszafelé a végtelen óceánon, mint aki ismeri minden cseppjét, és mint ha a szomszéd utca felé mutatna, ecseteli a történteket...

– Kicsit több mint egy éve 1918. július 17-én, torpedótalálat érte...

Mutatja ismét, öklét a tenyerébe fúrva, a már megszokott módon, persze nem túl feltűnően, és megemlíti, hogy a hajó...

– 3,5 óra alatt elsüllyedt, rendkívül masszív hajó volt... Ezért is használtuk csapatszállításra... 5 fűtő vesztette életét a francba.

Mondja szomorú arccal H.J.Bart tábornok. A sirály egyre szemtelenebbül közelebb megy H.J.Bart tábornok-hoz, és úgy tűnik a többi sirály is letanyázik a közelben. Bart elővesz egy pár kenyérdarabkát a zsebéből, és oda szórja a sirályoknak.

– Rettenetes uram!

És Szabó magától, mint egy önkénytelen mozdulattal tolja üres poharát a tábornok elé, aki automatikusan tölt bele.

– Az... De beszéljünk kellemesebb dolgokról miután levezette a feszültségét a Bourbon-nel.

– Igen uram! Az nem lenne rossz.

Válaszolja Szabó, és nyel egy slukkot észrevétlenül, Bart nézi az üveget, mert nagyon fogytában van a Bourbon, és azon gondolkozik, hogy mit évő legyen most, hogy Szabó százados jobban bírja az italt, mint azt ő előre sejtette volna... Majd újra nekikezd egy történetnek...

– Ja apropó képzelje ezen az úton közlekedtek még a Titanic testvérhajói is.

És közben H.J.Bart tábornok a bal kezén számolva az ujjai segítségével belekezd a testvérhajók balesetét a legapróbb részletességgel előadni...

– A Titanic ugye szörnyű balesetet szenvedett... Az egy.

– De a második testvérhajója a Lustítania, az sem járt túl jól...

Bart a fejét is beveti, és bólogat Jobra-balra, hogy bizony nem járt jól.

– Nem uram? Miért mi lett vele?

Kérdezi Szabó, majd csuklik egy nagyot.

– Nem messze innen szintén ezen az úton. 1915. május 7- én torpedózták meg...

És Bart tábornok a már említett, jól bevált távolba tekintő odamutató módszerrel mutatja, hogy merre nézzen, közben persze folytatja a történetet...

– És 18 perc alatt süllyedt el - nagyon gyorsan, én mondom ebben a jéghideg vízben - szinte vág, mint egy borotva, olyan hideg...

H.J.Bart tábornok kirázza a hideg is nagy átélésében, persze a Bourbon is segít ebben, de mondja tovább...

– 1200 ember vesztette életét. És ez az egyik ok állítólag, hogy később beléptünk a háborúba... De igazából nem sok köze van a valós okhoz - ami a Zimmermann távirat, majd elmesélem egyszer azt is.

Csóválja a fejét rosszallóan, majd egy nagyot kortyol a whiskybe a H.J.Bart. Szabó százados most már odafordul H.J.Bart tábornok  felé és kicsit baljós tekintettel kezd nézni. Majd a családjára néz, és nyel egy nagyot, lenéz a vízre - körül kémlel az óceánon. És a következőt kérdezi...

– Azt mondta az egyik, majd a második is, miért uram hány testvérhajója volt?

– Hát igazából, ha az osztályát nézzük, ugye 50000-55000 tonna vízkiszorítás, akkor 5-en voltak, de ha minden óceánjárót nézünk, ami itt közlekedett, akkor több tucat is. De maradjunk ennél az ötnél ez is épp elég higgye el nekem százados.

Szabó majdnem kidobja a taccsot, de H.J.Bart épp jókor veri hátba.

– Jobban van? kér még egy kortyot? Lehet, hogy jót tesz...

És mutatja az üveget Bart.

– Nem uram most nem, azt hiszem majd később... Apropó az mondta voltak?

– Ja bocsánat, egy még van.

– Miért? Mi lett a többivel? Uram lehetne, hogy ne részletezze... tudja nem bírom a tengeri utakat, kicsit már émelygek.

És Szabó százados kicsi böffentéseket próbál visszatartani, ami az ebéd, a stressz és a hullámzás na és persze a jó kis Kentucky Bourbon kellemetlen keveréke.

– Rettenetes történet! Nekem elhiheti...

Kezd bele kíméletesebben Bart a történetbe.

– Errefelé picit arrébb...

Persze ez nem igaz, de a picit arrébb bármit jelenthet, ezt tudta Bart is, de a hatás kedvéért jó példa. Mert a Britannic igazából az Égei tengeren süllyedt el a görög partok mellett, Lemnosz sziget közelében

–1916. novemberben, pedig micsoda gyönyörű hajó volt a Britannic, kiköpött mása a Titanic-nak. Komolyan mondom ez a White Star line nem egy szerencsés ómen...És képzelje két mentőcsónakot, amit rosszul engedtek le, bedarálta a még mindig forgó propeller, ahogy a hajó tatja emelkedett...

– Nem semmi uram...

Majd egy kicsit elkezd nyáladzani Szabó, amolyan gyomorsav szerű dolog hagyja el a száját, amit nyomban meg is tőrül.

– A negyedik testvérhajó is itt az Atlanti óceánon került majdnem hullámsírba.

– Nem semmi! Uram.

Mondja Szabó, és látszólag jobban van, fel is egyenesedik. Mire Bart megemlíti a következőt...

– És háromszor is!... Szörnyű volt! Nekem elhiheti százados.

A fedélzeten egyre nagyobb a tömeg, és egy kis lármára figyelünk fel, mert az egyik utas egy hatalmas papírsárkányt röptet, a hatalmas papírsárkány néha még 2 méter magasságba is felemeli a röptetőjét.

– Háromszor is? Írtak róla?

Kérdezi Szabó. És első ízben nem teszi hozzá, hogy uram, ez azt sugallja Bart-nak, hogy mindjárt nagyot fog röhögni.

– Nem! Rajta voltam! Mint tanácsadó.

– Mi... Rajta volt? Melyik hajó volt uram? és mi történt?

– Csapatszállításra használtuk ezt a hajót, persze akkor még ritka ronda tarka volt, hogy megtévesszük a célzó berendezéseket. Most meg, mint az új, akárcsak a Titanic, sőt ez még úgy 5000 tonnával több is... Tudja az ütközés után kicserélték a fél orrészt...erősebb - vastagabb anyag.

H.J.Bart rá is csodálkozik a vadiúj hajóra és jól szemügyre veszi a hajóhidat.

– Mi? Ezt a hajót?

– Igen az Olimpiát! Ezt a hajót. Képzelje nem volt semmi, az biztos, mesélem jó?

– Uram ahogy gondolja, de nem biztos, hogy kibírom!

– Dehogy nem fiam – kibírja... Tehát épp Franciaországba tartottunk kicsit több mint egy éve, és az U 109 es búvárhajó pont felemelkedett, úgy 500 méterre volt a hajó előtt...

Mutatja Bart a jobb szemléltetés érdekében Szabó századosnak, aki kicsit összébb húzza a tartását.

– Majd indított egy torpedót, de kitudtunk térni, aztán támadásba lendültünk... A parancs az volt, hogy menjünk keresztül rajta...

Mutatja Bart a jó régi ököllel tenyérbe csapó módszerével, hogy hogy mentek keresztül a német tengeralattjárón.

– Én ép ott álltam a taton, ahol a felesége áll...

Szabó százados a családja felé fordul, és hangosan rájuk kiabál - kicsit meg is lepődnek, Szabó karmozgással és kiabálással jelzi, hogy jöjjenek közelebb.

– Drágám Gyertek közelebb a gyerekkel. Bocsánat uram, kérem folytassa.

– Tehát ott álltam, amikor 22 csomós sebességgel ez az 55000 tonnás monstrum keresztülgázolt az U 109-en...

– Uramisten, nem sérült meg uram?

Szakítja közbe Szabó Bart-ot, akinek gyanús lett Szabó felélénkülése, ezért ezekkel a szavakkal folytatta a történetet...

– Szórakozik százados ez a hajó 55000 tonna, mintha egy evezős csónakon menne keresztül... igaz a whiskym kicsit kilötykölődött...

H.J.Bart... Szabó reakcióit figyeli, de semmi baja... (Kicsit csodálkozik is) ...

– Közben láttam, hogy a tengeralattjáró előbukik újra a hajó mögött...

– Újra előbukott uram?

Kérdezi Szabó meglepetten. Bart meg száját kicsit beszívva, bólogat a fejével és mutatja két ujját Szabó századosnak, és folytatja a történetet...

– Igen újra felbukkant... De két darabban.

– De az, hogy lehet uram?

HJ. Bart Szabó felé fordul, mint egy lövegtorony, ami épp tüzelni készül...

– Keresztül mentünk rajta, azt még talán megúszták volna, de...

– De, uram?

Majd H.J.Bart tábornok leteszi a poharat a korlát szélére, és a két kezével pörgő – forgó mozgást imitál...

– A szélső propellerek miszlikbe aprították a tengeralattjárót... Látott már távol keleti konyhát – tudja, amikor a szakács szeletel azzal a nagy késével...

És közben H.J.Bart tábornok élethűen mutatja a kezével a távol keleti konyha eme nagyszerűségét...

– És miszlikbe szabdalja a zöldségeket – uborkát – hagymát – répát – káposztát – a különböző herkentyűket, szép nagy szaftos vérpiros paradicsomot – az meg repked mindenfelé és mindent beterítenek a piros cafatok, a falat, a pultot néha még a pincért is... Látom már magán, hogy el tudja képzelni.

H.J.Bart tábornok elkezd irdatlanul nevetni úgy jó fél percig, egyszerűen képtelen abbahagyni... Majd szolidaritás lesz úrrá rajta és elhallgat.

– Uram, kérem hagyja abba! Úr isten uram! Hihetetlen uram! Kérem ne folytassa, el tudom már képzelni. Kérem kíméljen a többitől.

Bart kicsi apró bólogatásokkal és grimasszal megerősíti az elmondottakat...

– Pedig nagyon nehéz elhinni, egy ilyen rettenetes látványt, még egy olyan öreg katonának is mint én...

Bart kicsit Szabóra pillant... De semmi...

– Tudja kifolyt a diesel olaj a tengeralattjáróból, és begyulladt, az emberek meg a vízben. Az égő olaj a vízen rettenetes, nem tud az ember feljönni levegőt venni, mert rögtön meg ég, vagy ha sikerül levegőt venni, akkor is egy közel 300 fokos levegőt szív be, és azonnal szét ég a tüdeje, a legtöbben így haltak meg.