Fazekas Alexandra

Hálószobatitkok

részlet

© Fazekas Alexandra, 2025

Minden jog fenntartva! Jelen kiadvány sem részben, sem egészben nem másolható, nem sokszorosítható, sem elektronikus, sem mechanikai eljárással. Bárminemű felhasználása csak a kiadó írásos engedélyével történhet.

Partvonal Könyvkiadó, Budapest, 2025

www.partvonal.hu

Felelős kiadó a Partvonal Könyvkiadó ügyvezetője

Felelős szerkesztő: Korentsy Márta

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn

Szerkesztő: Balogh Alexandra

Korrektor: Szijártó Éva

Borítókép: Szalmás Krisztina

Borítóterv: Földi Andrea

ISBN 978 963 609 170 5

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Első fejezet

Közvetlen természetemnél fogva bárkivel el tudok beszélgetni, de egy ponton szinte mindig megérkezik A kérdés. Nem ritka, hogy rákérdeznek a benzinkúton, az orvosnál vagy a bankban, hogy mivel is foglalkozom.

Szexuálpszichológus vagyok.

A válasznál felszalad az emberek szemöldöke. Aztán vagy zavarba jönnek, vagy még többet akarnak tudni, és záporoznak a kérdések. Ilyenkor egyszerre zúdítják rám az összes szexualitással kapcsolatos kérdésüket. Már az sem számít, hogy amúgy csak a kocsit akartam megtankolni, egy gyógyszert felíratni vagy az esti nasimat megvenni. Azonnal a kőkemény lényegre térnek: „Miért van az, hogy…?” „Na és miért csinálta azt, hogy…?” „Normális az, hogy…?” Érthető. Ezek a helyzetek mind azt mutatják, mennyire vágynak az emberek arra, hogy megértsenek másokat és önmagukat. A szexualitás esetében pedig még több kérdés merül fel, hiszen – hiába járunk a 21. században – az sok ember számára még mindig tabu. A kérdések viszont gyűlnek. Szükség van a válaszokra. Én pedig szeretném megadni azokat úgy, ahogy én látom. Magánemberként és szakemberként.

Hát ezért született meg ez a könyv.

Azt persze azért nem gondolom, hogy ilyen fiatalon annyi tudást halmoztam volna fel, mint a 20 éve praktizáló szakemberek, ez pedig nyilván kizárja, hogy egy (pusztán) szakkönyvet írjak. Mégis van, amit el tudok magyarázni úgy, hogy negyedik éve praktizálok. Tudom, ez elsőre kevésnek hangozhat, de a kezdők lelkesedése engem is elkapott és a kliensekkel töltött óraszám az évek alatt az egekbe szökött. Hétvége? Hajnal fél kettő az amerikai kliens miatt? Nem probléma. SOS terápiás ülés nyaralás közben? Miért is ne. Szabadság? Kinek kell… Ez idő alatt számos történetet hallottam kapcsolatokról, ismerkedésről és szexualitásról. Férfiaktól és nőktől egyaránt. Ehhez jön hozzá a tengernyi randitörténet a saját életemből, úgyhogy most arról írok, amiben hitelesnek számítok: kapcsolatokról és szexualitásról. Ez nem egy önsegítő könyv, nem gyakorlatokon keresztül juttat el a megoldásig. Új perspektívát kínál számodra a történeteimen, valamint a klienseim történetein keresztül. Elviszlek arra az útra, amit bejártam mint szakember és mint magánember.

Bemutatom neked a 21. század vörös zászlóit. Amikről nem beszélünk, hiszen az Instagram és TikTok világában csak a couple goals létezik. Mindenki a párja kezét fogva, többmilliós nyaralásokon sütteti a valagát élete szerelmével. Hogy mi történik a zárt ajtók mögött? Na, arra nálam találsz választ. Szexuálpszichológusként a szex, az ismerkedés és a randik mocskos bugyraiba is belelátok. Ráadásul nem egy két lábon járó red flaggel volt már dolgom életem során is. Bárhol látjuk meglibbenni a vörös zászlót, az azt jelenti, hogy hoppá, valami nem stimmel. Ugyanez a helyzet az ismerkedés világában is, veszélyt jelez arra vonatkozóan, hogy az adott helyzetben vagy konkrétan a randipartnereddel valami nagyon nem okés.

Megkérdezheted, hogy minek kéne még egy könyv a szexualitásról és a párkapcsolatokról. Tök jogos, hiszen már így is roskadoznak a polcok. Mindenki tud mindent. Meg is találtam a választ erre a kérdésre: Nem kell. Van elég irodalom így is bőven – a TikTok megmondó embereit is beleértve meg még túl sok is. Ez a könyv viszont nemcsak a szexualitás és a párkapcsolatok happy részével foglalkozik, hanem a sötét oldalával is. Mert akár beszélünk ezekről, akár nem, jelen vannak. Klienseim visszatérően teszik fel a kétségbeesett kérdést: „Velem van a baj? Mindenki más kapcsolata olyan tökéletes, hát velem kell valami bajnak lennie!” Hidd el, amit látsz, az az esetek többségében nem a valóság, vagy csupán a valóságnak egy felpolírozott változata. Filter a képen. Most nem azt mondom, hogy nincsenek boldog párkapcsolatok, hanem arra próbálok rávilágítani, hogy a problémákról kevésbé szívesen vagy egyáltalán nem posztolunk és beszélünk. Amikor a klienseim új kapcsolatba bonyolódnak, vagy éppen már komoly kapcsolatban vannak, akkor is nehézséget okoz számukra ezeket a gondokat felszínre hozni, mert annyira szeretnék azt hinni, hogy ezúttal más lesz. Ez a kapcsolat nem lesz kudarc. Éppen ezért hajlamosak még maguknak is hazudni. Nem akarják észrevenni a figyelmeztető jeleket. Még ezek tengerében is hallok olyan mondatokat: „Jó, de ő legalább…” „Végülis minden rendben azon kívül, hogy…”

Ez a könyv erőt ad a változtatáshoz. Bemutatom neked, én hogyan lettem egy két lábon járó red flag detektor. Abban a kiváltságos helyzetben vagyok szexuálpszichológusként, hogy az érem mindkét oldalával találkozom. Azzal, mikor valaki szabadulni akar a saját démonjaitól, de azzal is, amikor valaki szeretné kiszúrni ezeket másokban. Azonban vannak olyanok, akiknek eszük ágában sincs szabadulni a saját démonjaiktól. A boldog bántalmazó például inkább csak azt szeretné megtudni, hogy másokat hogyan tudna még eredményesebben manipulálni. Legyen szó arról, hogy az asszonyt hogyan tudná rávenni az anális szexre, vagy éppen arról, hogyan legalizálhatná a megcsalást a kapcsolaton belül. Ilyenkor jövök én a képbe, húzós díjam kifizetése után még bosszankodhat is tovább az illető, hiszen a válaszom az, hogy sehogy!

Démonokkal nekem is volt dolgom elég. Érzékenységem és empátiám miatt szinte célkereszt van a homlokomon. Imádnak a bántalmazók, a narcisztikusok, a pszichopaták, amit csak akarsz. Hát ki lehetne jobb áldozat, mint egy százhatvan centis szőke kiscsaj, aki mindent is megért? Jó, nem tagadom, sokszor a nemtörődömségem kevert bajba, és az is igaz, hogy olyankor nem igazán kapcsolt be a vészcsengő, hogy „Hé, Alexa, ebből nagy baj lehet!” Szerencsére azóta megtanultam magamban megkongatni ezt a vészharangot, ha valami nem stimmel, így nem megyek fejjel a falnak. Szeretek zeneszámokra hivatkozni, azokkal ki tudom fejezni, amit éppen érzek. Ha a történetekben szereplő férfiakra gondolok, akkor egy igen kifejező mondat jut eszembe EMO Dancing with the devil című számából: Loving you is like I’m dancing with the devil in the dark. Téged szeretni olyan, mint a sötétben táncolni az ördöggel.

Soha nem tudtam, hogy a veszély milyen viselkedés formájában érkezik. Csak annyit éreztem, hogy azzal az emberrel már nem vagyok biztonságban. Izgalom, szenvedély és kétségek. Ez a három szó mindent kifejez. Ma már nem bánom, hogy számos alkalommal alkut kötöttem az ördöggel. Az alku tárgya egyértelmű volt: én szórakoztam, az adott férfi pedig megkapta az őszinte csodálatomat – helyesbítek, őszintének hitt csodálatomat. Win-win. Azonban igen jövedelmező üzlet volt ez számomra a későbbiekre nézve is, hiszen megtanultam a Sötét Triád tagjait lefegyverezni. Ma már nem zökkent ki két bók és három ajándék, a red flag detektorom bizony akkor is jelez. Ha akarom, belemegyek a táncba, de most már én vezetek.

A könyvben óvatosan bántam klienseim történeteivel. Minden olyan részletet, ami felismerhetővé tenné őket, gondosan elrejtettem vagy megváltoztattam, hogy megőrizzem anonimitásukat. Számos fejezetben szerepel majd az én történetem is. Így ez a könyv egyvelege lesz a saját élettapasztalatomnak – és az abból levont következtetéseknek –, a klienseim történeteinek, valamint a szakértők által írt könyvekből nyert, illetve az egyetemen szerzett tudásomnak.

A könyv szereplőit úgy alkottam meg, hogy végeztem egy kis kutatómunkát is, ezúttal a saját életemben. Leírtam az összes randipartneremet, kapcsolatomat, ismerkedési kísérletemet. Nem mondom, hogy rövid volt a lista. A 21. században ez a kutatómunka azért könnyített terepen történik, mivel elég megnyitni a WhatsAppot, az Instagramot, a Messengert, és ott van minden gyöngyszem. Érdekes volt rátekinteni arra a folyamatra, hogy honnan hova jutottam. A régi üzenetváltásokból kirajzolódik egy fiatal lány képe, aki kergetett valamit, amiről azt hitte, hogy létezik. A végére azonban kiderült, hogy a szenvedély nem volt más, mint bántalmazásba bújtatott tűz, a szerelemnek hitt köd pedig menekülési útvonal a belső démonok elől – itt hívhatjuk őket érzéseknek is. Most egy felnőtt nő néz rá ezekre a régi történetekre, aki már különbséget tud tenni a szeretet/szerelem és az illúzió szeretete között. Kitisztult a köd, már nem menekülök. Megélem az érzéseimet, még akkor is, ha ijesztőnek tűnnek. Sokszor hívom fel klienseim figyelmét arra, hogy az érzéseink nem ellenségek, hanem szövetségesek. Rávilágítanak dolgokra, kommunikálnak felénk és motiválnak. Én már megtanultam ezt az évek során. Nem félek az érzéseimtől. Már nem keresem a férfiak személyében a megmentőt, aki kihúz a hétköznapok szürkeségéből; már nem keresem a bohócot, aki segít elfelejteni a szomorúságomat; és már nem keresem a fuckboyt, aki annyi bajt okoz, hogy elvonja a figyelmet a magaméról. Jó dolog az elkerülés rövid távon, azonban egy ponton kénytelenek vagyunk megállni és szembenézni mindazzal, ami bennünk van. Visszatekintve az ismerkedési próbálkozásokra, a régi üzenetekre, nálam ez az elkerülés igencsak aktív volt. Számos alkalommal mondtam olyat, amit nem gondoltam komolyan, tettem üres ígéreteket, dőltem be olyan dolgoknak, amiknek nem kellett volna. Mindezt miért? Hogy magam mellett tudhassak valakit és ne kelljen a saját problémáimmal foglalkozni. Jó pár év volt, amíg ezeket összefűztem magamban, és megtanultam másképpen tekinteni a kapcsolatokra és önmagamra. De a kitartás kifizetődött.

A vicces és néha elgondolkodtató privát sztorikat összegyúrtam klienseim történeteivel, így születtek meg a két lábon járó vörös zászlók. Csak hogy el tudd képzelni, hogy kikből lettek a főszereplőink: orvosok, modellek, ügyvédek, fogorvosok, vízilabdások, séfek, autóversenyzők, focisták; külföldiek és magyarok egyaránt. Így, hogy nem kizárólag egyéni történetekre koncentrálunk, sokkal átfogóbban be tudom neked mutatni a figyelmeztető jelek tárházát. A társadalom felső rétegeiből válogatunk, ami talán egy kicsit torzít, de ezek a férfiak nem véletlenül vannak az adott pozícióban. Ők határozottak, törtetők, ők azok, akik nem félnek keresztülgázolni másokon a saját céljaik elérésének érdekében, a határátlépők. A munkájukban ezek a tulajdonságok juttatják őket magasabb pozícióba, magánemberként viszont gyakran pont ezért lesznek a red flagek kiváló reprezentálói: a love bombing mesterei, a szexuális ragadozók, a narcisztikus szeretők és még sokáig sorolhatnám. Ez a könyv annyiban torzíthat tehát a merítésben, hogy ők az én mintámba illeszkedő személyek voltak. De azért ne feledkezzünk meg azokról sem, akik nem illenek ebbe bele. Hashtag nem minden férfi szörnyeteg. Azért ne aggódj, nemcsak férfi történetek szerepelnek a könyvben, néhány női figyelmeztető jel is befigyel majd. Ezeket férfi klienseim történeteiből gyúrtam össze.

Visszagondolva az életem eseményeire, a kudarcra ítélt ismerkedésekre, sokszor eszembe jut, mi lett volna akkor, ha annak a tudásnak a birtokában lettem volna, aminek most vagyok. Na, akkor lett volna csak igazán jó a buli. Ezzel a könyvvel segíteni szeretnék abban, hogy neked ne fogalmazódjon meg ez a gondolat a szexualitás és az ismerkedés területén később: „Bárcsak tudtam volna ezt akkor…”

De ne szaladjunk ennyire előre, kezdjük az elejétől. Honnan indultam mint szexuálpszichológiai szakpszichológus? Hogyan lettem én a vörös zászlók őrzője? Íme egy kis betekintés az életem ezen szakaszába: 2021. júniusa, szexuálpszichológiai szakpszichológus lettem. Na, mizu, kliensek, nem akartok bejelentkezni? Hmm… senki. Pofán csapás number 1. Felmész a netre, beütöd, hogy más kolléga, hogyan is csinálja. Aha, negyvennyolc papír arról, hogy milyen képzett. Csinos, szépen mosolyog. Nem túl csinos, de tapasztalt. Túl fiatal, de sokat kér el. Tapasztalt, de nem kéri meg az árát. Na szépen vagyunk, hova férek én el itt? Csatlakozzak be egy magánrendelőbe és akkor majd a lepattanó klientúra az enyém lehet? Nem az én világom, szokásomhoz híven a nehezebb utat választottam úgyis megoldom alapon. Az egyik professzorom mesterképzésen azt mondta, hogy mindenki azzal dolgozik, amije van. Hát lássuk, mim van nekem, ami kiemelhetne a pszichológusok tömegéből? Szaktudás? Hm, nem, attól messze van az ember egyetem után. Szépség? Nem is rossz. Kerek fenék? Még jobb. Tinder-előfizetés? Kiváló. Már csak egy Instagram profil kell és néhány szexi kép, ami megmutatja, hogy kitől kérj szexuális tanácsot, ha nem tőlem. Készen is vagyunk. Mehet a Tinder. Előfizetünk a Tinder Goldra, bioba ki, hogy szexuálpszichológiai szakpszichológus, minden hátsó szándék nélkül, és az Instagram profilom neve. Aztán bumm, várunk.

Eleinte nem úgy sült el, mint ahogy gondoltam. Özönlöttek a férfiak, de nem igazán arról akartak beszélgetni, hogy miért nem áll fel nekik, hanem inkább az ellenkezőjéről. Pofán csapás number 2. Változtatásokra lesz itt szükség. Toljuk oda a férfiaknak, hogy nem csak szexi vagyok, hanem értek is ahhoz, amit csinálok. Edukációs tartalmak sora következett, eleinte angolul. Megérkezett az első megkeresés, már nem dick pic formájában, hurrá. De ezzel egyidőben a kérdés is megjelent bennem: Készen állok? Tudok majd segíteni? Nagy levegő, vágjunk bele: kiadtam az első időpontot. Persze ingyen, nehogy felelősséget kelljen vállalni, ha elrontom az életét – egy enyhe katasztrofizálás befigyelt a drága, könyörtelen perfekcionizmussal karöltve. Eljött a nagy nap, érkezik az első kliens. Papír, toll, párna, csüccs a kamera elé, és hadd szóljon. Sehol senki. Basszus, még ingyen se kell nekik a szolgáltatás. Pofán csapás number 3.

Következő fejezet: Hol nincs a világban igazán elterjedve a szexuálpszichológia? Hello Olaszország, hello Tinder Gold (a Gold funkcióval beállíthatod, hogy az applikáció milyen országokból dobjon ki neked potenciális partnereket). Bingó! Megérkezett az első kliensem. Egy fontos részlet kimaradt: nem utazott el hozzám Olaszországból. Online kezdtem el dolgozni egyrészt a külföldi klientúra miatt, másrészt azért, mert ekkor volt a mindenki életét valamilyen formában megváltoztató covid időszaka. Az első évben sok klienst vállaltam ingyen. Egyrészt, mert féltem attól, hogy elég jó vagyok-e ahhoz, hogy engem ezért fizessenek (hiszen csak beszélgetünk), másrészt pedig tanulni akartam és ehhez minél több kliensre volt szükségem. Sajnos a pszichológia tankönyvek nagyon sokszor idealizálnak, és nem számolnak azzal a lehetőséggel, hogy ha felteszek egy gyanútlan kérdést a kliensnek a szorongásáról, az üvöltésben tör ki, vagy finoman megkérdezi, hogy „már bocs, de van olyan ember, akinek ez bevált?” Nincs leírva, mit csináljak akkor, amikor a klienst feldühíti a tollam színe (igen, jól olvastad). Ezeket nem tankönyvekből tanultam meg, hanem élesben. Mielőtt kikerülsz az egyetemről, egy halom olyan kommentet kapsz a professzoroktól (tisztelet a kivételnek), hogy ha pszichoterapeuta végzettség nélkül meg mered terápiázni azt a szerencsétlen klienst, akkor bizony jön a TEK. Szerencsére ellenpélda is akadt, aki arra bátorított minket, hogy gyerünk, csináljuk. Egy egészséges személyiség majd visszarendezi magát, ha valamit elcsesznénk. De csak így fogjuk megtanulni. Megfogadtam a tanácsát.

Innen indul a történetem mint szexuálpszichológus, akivel a kliensei imádják megosztani a saját vörös zászlóikat. Vannak, akik félve kérdeznek ezekkel kapcsolatban: „Akkor most én is… vagyok?” Narcisztikus, bántalmazó, őrült és így tovább. Ilyenkor megnyugtatom őket, hogy ezek a személyek azért nagy százalékban nem arról érdeklődnek, hogy baj van-e velük, hanem arról, hogy mi a baj mindenki mással. Aztán vannak, akiknek eszük ágában sincs ezeken változtatni. Még ha rá is vezetem őket a terápia során, akkor is azonnal bekapcsol a „jó, de ő meg…” – vagyis a felelősség hárítása. Mindannyian őrzünk ilyen vörös zászlókat, azonban egy dolog nem mindegy: Te mit kezdesz velük?

Hogyan fejlődött ki az a különleges képességem, hogy akár pár mondat elég legyen ahhoz, hogy kikerülj nálam a cicás kosárból? (Egy volt tanárom szerint ez a nyávogókkal teli kosár annak a fokmérője, hogy hogyan mennek a dolgok. A cicás kosár a pixis. Kikerülni belőle, na az irtó nagy szerencsétlenség.) Most megmutatom! Vigyázat, igaz sztori következik!

Mint a legtöbb embernek, aki kilóg a sorból, az én történetem is egy iskolai bántalmazással kezdődött. Elit iskola, kitűnő tanulók sora, alig jutsz be a felvételin. Minden év vége azzal telik, hogy versengtek a társaitokkal, hogy kinek van több ötöse… nem, csak vicceltem… nem voltunk amatőrök… azon versengtünk, hogy kinek van több dicsérete év végén. De valamiben mégis eltértem ezektől a diákoktól, mégpedig az öltözködésben. Imádtam a magassarkúkat, a szoknyákat, az igazi csajos dolgokat. Nem egyszer megkaptam a kérdést: „Jó, de ugye azért farmered is van?” Vagy a másik örökzöldet: „Nem fázol?” Visszatekintve azért ez az öltözködés elég erősen a lázadást jelképezte. Nem drogoztam, nem szexeltem, nem randiztam, nem cigiztem, nem voltak meg ezek a tipikus tini lázadozásaim – azt hiszem ezt később bőven kompenzáltam, de erről majd máskor. Egy helyen viszont bemutathattam a társadalomnak: az öltözködésben, abban, hogy én meg merem élni önmagam és az akkor még csak bimbózó nőiességemet. Erre a bemutatásra meg is érkezett a válasz egy Facebook poszt formájában: „Valaki adja már meg annak a pornóbarbinak a nevét, röhögni szeretnék érettségi előtt még egy jót a képein” (Fun fact: pornóbarbi = szűz lány, mivel akkoriban még bőven szűz voltam, és maradtam is egy jó pár évig. És nem az a fajta szűz, aki azt mondja, hogy fenékbe nyugodtan, mert amíg a hártya nem szakad, nem számít.) Felsőbb éves, érettségi előtt álló leányzó szerette volna feldobni az unalmas vasárnap estéjét egy jó kis cyberbullyinggal. Érkeztek a kommentek tízesével, de azért egy mégiscsak kiemelkedett közülük: „Nehogy a társadalom megerőszakolás formájában büntessen meg.” Hát itt már kezdtem kapizsgálni, hogy ebben a társadalomban, ha más vagy, mint az átlag, akkor bizony büntetést érdemelsz. Annyit haladt előre a világ ehhez képest, hogy most pszichológusként küldenének az emberek máglyára az öltözködésem miatt, a Facebook posztból pedig Reddit poszt lett. Amint az kirajzolódik az élettörténetemből, hát nekem nem igazán megy átlagosnak lenni, úgyhogy kellett ide valami védelmi rendszer. Első és legfontosabb tanulsága a bántalmazásom történetének: ne hagyd, hogy a bántalmazók irányítsák az életedet! Én nem hagytam. Másnap bementem a suliba és már nemcsak az öltözködésemmel mutattam be nekik, hanem azzal is, hogy nem maradtam otthon. Második tanulságot talán az egyik kedvenc számom egy kis részlete írhatná le legjobban Hozier: Arsonist’s Lullaby: Don’t you ever tame your demons. But always keep ‘em on a leash. Soha ne szelídítsd meg a démonjaidat. De tartsd őket mindig pórázon. Kialakultak bennem a bántalmazás hatására ezek a démonok, de ahogy a dalban is olvashatod, nálam pórázon vannak. Viszont elengedem a pórázt, ha valaki bántani próbál. Talán ezek a belső démonok figyelmeztetnek azokra a bizonyos red flagekre. Szóval, amikor a fél iskola kipécézett magának az öltözködésem miatt, rájöttem, hogy meg kell tanulnom megvédeni magamat, mert lesz még ilyen bőven az életem során, hiszen nem szeretnék megváltozni. A védelmi rendszerem egyik fő eleme pedig nem más, mint a figyelmeztető jelek, azaz a vörös zászlók kiszúrása. Ja, és majdnem elfelejtettem a cyberbullying csattanóját. A lány, aki az egész sztorit elindította most klinikai szakpszichológusként dolgozik. Sokszor gondolkodtam azon, hogy ez mégis hogy lehetséges, hiszen a mi szakmánk alapja az empátia. Természetesen nem zárom ki a fejlődés múltbéli lehetőségét, de azt is el kell mondanom, hogyha ez mégsem történt meg, tudományos tény, hogy a bántalmazók nem mindig vannak híján az empátiának, legalábbis a kognitív empátiának. Tudják, hogy mit érez és gondol a másik személy, azonban az affektív empátia révén ezek átérzésére nem képesek. Ez valamelyest választ ad az esetleg felmerülő kérdésekre.

Szexuálpszichológiai szakpszichológus. Röviden: szexuálpszichológus. A szakpszichológus szónak különleges jelentése van számomra, éppen ezért fontosnak tartom ennek használatát. Mostanában rengeteg olyan hozzá nem értő személy kínál segítséget mindenféle végzettség nélkül, még komolyabb mentális probléma megoldására is, akik többet ártanak, mint segítenek. A szakpszichológus szó azt jelzi az embereknek, hogy „fordulj hozzám bizalommal, itt jó kezekben leszel”. Nem gondolom, hogy a legfontosabb a papírgyűjtés lenne mindenféle képzés elvégzésével, de az egyetem új nézőpontokat világít meg és rengeteg életre szóló leckét kapunk a professzoroktól. Ezt nem lehet helyettesíteni semmi mással. Hét év kőkemény tanulás, benne vagyunk a folyamatban, majd egyszer csak megérkezünk. Innen nincs megállás. Megérkezik az első kliens, beszippant a terápia világa.

Amikor elkezdtem kliensekkel dolgozni, akkor azt gondoltam, hogy itt pusztán a tipikus szexuális problémákról lesz szó. Jön egy kliens korai ejakulációval: stop-start technikát neki! Jön egy kliens merevedési zavarral: medencefenék-izom tréninget neki! De hamar rájöttem, hogy nem erről van szó. Gondolom feltűnt, hogy férfi problémákat említettem. Nem véletlenül, a szexterápia (esetemben) nagy százalékban férfi kliensekkel történik. Az egyik férfi kliensem egyszer nagyon kifejezően fogalmazta meg ennek a lehetséges okát: „Hiteles vagy abban, amit csinálsz. Ki ne akarna egy ilyen szexi nőtől tanulni a szexről?” Abban a pillanatban, ahogy elkezdjük a terápiát, látom a férfiakon, hogy biztonságban érzik magukat. Tudják, hogy nem fogok ítélkezni a történetük felett, velem megoszthatják az elméjük által teremtett legvadabb fantáziákat is. Majd egy megkönnyebbülést sugalló sóhaj kíséretében megjegyzik: „Ezt eddig senkinek nem mondtam még el.”

Ami már egyetemi tanulmányaim során is kirajzolódott, az az volt, hogy a szexterápia nem pusztán szexről szól. Minden a szexszel kezdődik, de nem ott folytatódik. Megérkezik a kliens, még a szokásos név, születési idő, családi körülmények kérdéskört se várja meg, azonnal a közepébe vág a dolgoknak:

– Túl korán megyek el. Ez így nagyon nincs rendben, doki! Meg akarok szabadulni ettől, én akarom kontrollálni azt, hogy mikor megyek el!

– Mikor kezdődött ez a probléma? – kérdezem.

– Mindig velem volt – sóhajt. – De nem ez a legnagyobb gond.

Valahogy így szoktunk indulni. Aztán érkeznek a kötődési- és intimitásproblémák, elkerülő magatartás, traumafeldolgozás. Persze kezelhetjük a szexterápiára behozott problémákat pusztán szexuális problémaként, de nekem az valahogy olyan, mintha félmunkát végeznék. Apropó, munka. Kukkantsunk bele egy picit abba is, hogyan dolgozom. Szóval, kiderül, hogy az a bizonyos szexuális probléma nem is annyira szexuális, majd tovább boncolgatjuk a dolgokat. Néhány ülés után eljutunk oda, hogy kezd tisztulni a kép. Egy kis szexuális előtörténet, családi háttér, kapcsolati történet. Szemezgetünk mindenhonnan, majd összeállnak a kirakós darabjai. Klienseimen azt látom, hogy ettől a ponttól van szükségük igazi bátorságra. Látják, hogy hol csúsztak félre a dolgok az életükben, ideje változtatni. A változás ijesztő és fájdalmas. Jelentheti egy kapcsolat végét, munkahelyváltást, búcsút rossz szokásoktól (viszlát „éjjelente a takaró alatt pornót nézek”). Hogyan lehetséges ez? Első és legfontosabb szabály: a házi feladat, amit adok, legyen kész a következő ülésig. Második szabály: ha gyakorlandó feladatot beszélünk meg, akkor az legyen rongyosra gyakorolva. Harmadik szabály: ne a kifogásokra pazarold az idődet, hogy az első két szabályt miért nem sikerült betartani.

Tudom, hogy van még itt egy téma, ami nagyon érdekelhet. Sokszor kaptam már meg a következő kérdéseket: Milyen érzés más szexuális életébe belekukkantani? Nem izgulsz fel, miközben a történeteket hallgatod? Röviden és tömören: nem. Ez egy szakma, szakmai keretekkel. Nem rólam, hanem a kliensről és az általa hozott problémáról szól. Bennem is felmerülhetnek érzések és gondolatok a terápia során, hiszen a pszichológus nem robot. Azonban ezeknek megvan a helyük és az általuk hordozott jelentéssel önmagamban kell dolgoznom. Valahogy ahhoz tudnám ezt hasonlítani, amikor a cukrászok elkészítenek egy gyönyörű és ízletes szülinapi tortát. Lehet az a torta a cukrász kedvence, nem fog belenyalni, mert tudja, hogy nem neki készült. A történetek, amiket hallok, nem az én történeteim. Tetszhet, amit hallok, de ha elragadnának az érzéseim és feltüzelnének a sztorik akkor nem sokra mennénk. Úgy tekintek ezekre a szexuális történetekre, mint a kirakós pici darabkáira. Keresem, hogy hol tudom megragadni a problémát, hol csúszik el az a bizonyos szexuális forgatókönyv. Túl kevés az előjáték? Túl sötét van közben a szobában? Ha elidőznék azon, hogy huhhh milyen szexi lehetett, ahogy a srác a falhoz nyomta és szenvedélyesen megcsókolta a csajt, akkor elsiklanék ezek felett a fontos részletek felett. Talán az egyik legnagyobb kihívás szétválasztani a magánembert és a szakembert. A személyes történetekből kirajzolódik majd, hogy én hogyan állok a kapcsolatokhoz, kiket választottam és milyen hibákat követtem el az ismerkedések során. Ezek a személyes morzsák a terápia során is jelen vannak bennem, de nem vehetik át az irányítást. Meríthetek érzésekből, amik segíthetnek átérezni, hogy a kliens éppen aktuálisan min megy keresztül, de az ő élete nem az én életem. A probléma megoldása érdekében a szakmához fogok nyúlni, nem a személyes tapasztalataimhoz.

Gyakran intézik hozzám azt a kérdést is, hogy mi volt eddig a legdurvább esetem. Ilyenkor az emberek valami szaftos és megbotránkoztató sztorit szeretnének hallani. Valami olyat, ami feldobhatja a szürke hétköznapokat, amitől ő maguk normálisnak és szerencsésnek érezhetik magukat, hiszen velük nincs ekkora baj. Vagy egyszerűen csak csámcsoghatnak rajta. Kezdőként még belementem a sztorizgatásokba, ami úgy kezdődött: „Van az a kliensem, aki…” – természetesen részleteket nélkülözve, amivel beazonosítható lett volna az illető. Tetszett a figyelem, tetszett, hogy megérte ennyi évet tanulni, mert most mások áhítattal hallgatják a történeteimet, felnéznek rám. De egyvalami nem tetszett. Mintha névtelenül is elárultam volna a klienseimet. Annak ellenére, hogy nem ismerték őket és csak nagy vonalakban írtam le a sztorikat, az emberek arcán átfutó kaján mosoly mindig is zavart. Úgyhogy arra a kérdésedre, hogy mi volt a legdurvább esetem, az a válaszom, hogy azt elég, ha a kliensem meg én tudjuk. Innentől a fantáziádra bízom.

Tartalom

Első fejezet

Második fejezet

Szexuálpszichológus. Nem örömlány

A férfiak és a szexuálpszichológus

A nők és a szexuálpszichológus

Párok és a szexuálpszichológus

A szexuálpszichológus és az edukáció

Harmadik fejezet

Utolsó első randik

Igen a randira – alku az ördöggel?

Negyedik fejezet

A 21. század kapcsolati játszótere, avagy így ismerkedünk mi

Mire vágyik a férfi, mire vágyik a nő?

A világban valahol ott van az az egy számomra – vagy mégsem?

Lehetséges még szerelem a randi appok világában?

Ötödik fejezet

Miért ismerkedünk online?

Online is olyan fájdalmas a visszautasítás?

A siker kulcsa: egyszerű és kényelmes

Viszlát távolság, hello Olaszország!

A lehetséges partnerek tengere

Hatodik fejezet

A 21. század kapcsolati káosza

Mikor beszélünk alkalmi szexuális kapcsolatról? – Gyorstalpaló

Csak úgy érezzük jól magunkat: situationship

Situationship pro és kontra

Lehetséges egy alkalmi kapcsolatot komolyra fordítani?

Románc a hideg időben – cuffing season

Barátság, extrák, aztán valami komoly. Lehetséges?

Komoly kapcsolat vagy csak szex? Mi irányítunk!

Hetedik fejezet

Zászlók tengere

Zöld út az ismerkedésben

Függőségben a szerelemmel – személyes vörös zászló?

Az extiprók

Túl sok figyelem – túl kevés figyelem

Aki mindig rá(d)ér

Az „amikor kedvem van” típus

Az a szemét ex

A sötét múlt

A bizonytalan és a bántalmazó

Nyolcadik fejezet

Tényleg egyedül maradnak a jófiúk?

Mi a helyzet azokkal, akik a rosszfiúkhoz vonzódnak?

A rosszfiú-csapda

Kilencedik fejezet

Rosszlányok vs. jókislányok

Mitől vonzóak a rosszlányok?

Rosszlány, jó feleség?

Az elérhetetlenség szexi?

Tizedik fejezet

Az online ismerkedés sötét oldala

De valóban ennyire veszélyes az online randizás?

Az online randizás és a Sötét Triád

Tinder Svindler – az online ismerkedés és a romantikus átverés

Vajon egy pszichológust át lehet verni?

De akkor most online vagy élőben ismerkedjek?

Tizenegyedik fejezet

Most látsz – most nem látsz: ghosting

Caspering, a figyelmes ghosting

Ghosting – de miért?

A ghosting folyamata

A ghosting-spektrum

Vigyázz, kész, ghosting!

A ghosting és a Sötét Triád

A ghosting és amit maga után hagy

Hogyan birkózzunk meg a ghostinggal?

Tizenkettedik fejezet

A 21. század hálószobája – így szexelünk mi

Szexuális elégedettség – zöld zászlók

Vizsgáljuk meg a kapcsolatunkat!

A szexuális repertoár bővítése

A szexuális vágy

Fenntartható a szenvedély egy hosszútávú kapcsolatban?

Utazás mint vágyfokozó?

De akkor most mi a normális?

Különböző szexuális vágy – van remény a kapcsolat túlélésére?

Vállaljuk a felelősséget a saját élvezetünkért!

Tizenharmadik fejezet

Szexuális kezdeményezés

Hogyan (NE) kezdeményezzünk

Kommunikáció a kezdeményezésről

Kezdeményezés visszautasítása katasztrófa nélkül

Tizennegyedik fejezet

Létezik lelkitárs a szexben?

Létezik olyan, hogy szexuálisan nem passzolunk?

Red flag, ha a partnerem olyan fantáziával lep meg, ami számomra abszolút nem fér bele?

Tizenötödik fejezet

Szexuális kommunikáció

Hogyan kommunikáljunk a szexről?

Tizenhatodik fejezet

Vörös zászlók a hálószobában

Dick pic – lobogjon a vörös zászló?

Túl sok ex?

Szex az exszel?

Tizenhetedik fejezet

Szex mint tranzakció

Tizennyolcadik fejezet

Pornó – mindig vörös zászló?

Tizenkilencedik fejezet

Hogyan szexel a Sötét Triád? – Avagy a mindent elsöprő vörös zászló

Huszadik fejezet

Szex és kötődés – mutasd a szexpozíciód, megmondom, ki vagy

Ahogy szexelsz, úgy kötődsz?

Miért van az, hogy valaki szex után azonnal szerelembe esik a másikkal?

Huszonegyedik fejezet

A párkapcsolatok és a szexualitás jövője

A randi app okozta kiégés

Mit tehetünk, ha a kiégtünk, de mégis meg akarjuk találni az igazit?

Hogyan befolyásolja a technológia a szexualitást?

Kevesebbet szexelünk, mint azelőtt

Huszonkettedik fejezet

Köszönet

Felhasznált betűtípusok

Comforter Brush – SIL Open Font License

Fair Prosper – freeware

Noto Serif – Apache License 2.0

Poppins – SIL Open Font License

Proza Libre – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License