A kötetet szerkesztette M. Nagy Miklós

Borítóterv Féder Márta

Borítókép © David Vogin

© Bödőcs Tibor, 2021

© Helikon Kiadó, 2021

Felelős kiadó Szász Zsolt

Felelős szerkesztő M. Nagy Miklós

Olvasószerkesztő Török Mária

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Elektronikus verzió eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

ISBN 978-963-479-764-7

1

Reggel. A hajnal díszletmunkásai, a harmat és a könnyű szellő már elbontották a csillagos ég éji sátrát; bimbózó, nyíló, hervadó rózsák illata, alvó oroszlánok, rotyogó kondérok, birkózótermek és katonabakancsok szaga tör be vadul krónikánk ablakán.

– Jó volt?

– Mondhatok mást?

A férfi hever, a nő öltözik, indul, de nem siet.

– Minek veszed fel, ha úgyis leveszem? – évődik a férfi, kötélhúzást játszva a melltartóval.

– Minek teszed be, ha úgyis kiveszed? – kérdi a nő, megnyerve a kötélhúzást.

– Hehe.

– Most őszintén, mit gondolsz a seggemről, King?

– Mi? – kérdi a hím.

– A seggem. Nagy?

– Én ezt szeretem.

– A nagyot?

– Nem.

– Hanem?

– Ha van mit fogni!

– Szóval nagy?

– Nem.

– Beszélsz összevissza, komolyan mondom – vesz fel támadó hadállást a nő.

– Na, takarodj, este folytatjuk! – És letaszítja az uralkodó felvágott nyelvű szeretőjét a baldachinos ágyról.

Benne volt e slejmes takarodjban, benne e taszításban a csak-másodszorra-sikerült-akkor-is-csak-egy-közepes-fuvola keserűsége, a birodalom igazgatásának összes nyűge, dinasztikus gondok meg az elmúlás réme is; Luigi hamvadó tüzének vadóc élesztgetője, Roxanne takarodik, de azt is mennyi pokoli bájjal… egy őrjítően kancsal, romlott virágszál öltözik most rohamos-bosszúsan, majd kofferét felkapván, a titkos ajtót becsapván, a Palazzo rejtett zegzugain viharzik. Nervózusan. Tova.

Hősünk marad a baldachin alatt; a titkos Palazzo számos rejtekének egyikén, hol, a régi-új hettikán építészet ismeretlen remekművében, Luigi King kedvét töltheti váltott lovakon, hosszabb vagy rövidebb távon tűzben tartott vasakon. Ó, ha látná ilyenkor a nép az ő Porondmesterét, eltévedt örömvadászt a kéjek dzsungelében. A nép, kinek oly gyémántlóan tud szónokolni a család szentségéről, az édesanyáról, a nőről, kit védelmeznie kell a trágyaszagú férfiasságnak, hisz ez a természet rendje.

De a nép nem látja, soha nem látta, nem kell, hogy lássa. A nép képzeletének formalinjában a közintézmények falán lógó szigorú, de igazságos arckifejezés kell hogy úszkáljon. Ez így működik nyolcvanezer éve. Az istenadtának erről a Palazzóról sem kell tudnia. Zsúpfedelű parasztházban látták őt mindig, a pitvarajtóban, a tyúkudvaron, a kazal tetején, az istállóküszöbön, hajnalban fát hasogatva („pitymallattal kelve”), kecskét fejve, szerény kályhácskája mellett alattvalói leveleit olvasgatva vagy a cirkuszban tüsténkedve („oda még egy oszlopot!”). Öregnek sem látták soha. Egyrészt a világítás meg a bőséges maszkír segít, másrészt van egyfajta örök ifjúság, mit a Porond ajándékoz a keveseknek, kik erre születtek.

Fölötte kakukkos óra, melyből pöttöm Luigi-kakukk jön elő óránként, bongva, merev péniszkével, kezében rózsaszállal; apró súlyzó-levélnehezékek a kontinensnyi asztalon, világító porondszentélykék, bohócarc, mely valójában cukortartó, cicabögrék (pink nyelvecskéjük a bögre füle), póni agyagvázák, váza agyagpónik, cici, mely pipa, pipa, mely hamvveder, kosszarvdugóhúzók, éjjeliedényszerű borszellőztető, kardot idéző szipkák és pásztorbotcsibukok, didirádió (a bimbóval lehet felhangosítani): vickek-vackok, a szépség émelyítő mennyiségű limlomja. A falon szentkép, melyen Trapezius az édesanyja fején álló gyertya lángját korbáccsal oltja el. Az asztallábat gusztusosra faragták: női tölgyvádli és tűsarkú cipő! Meg kéne gyújtani ezt a sok biszbaszt, mozdulni se lehet tőlük. A Palazzo eme szárnyában van az a szentélyhajónyi gardrób is, hol tömött bőröndök várják a menekülést. (Ugyan hova? Ugyan minek?) A tetőn helikopter, pilótával, készenléti fények hangulatvilágításával. (Fölösleges elővigyázat lenne? „Nem tudhassuk, nem tudhassuk.”)

Nem volt most idő Roxanne-nel a dévaj purparléra; jubileumra készülődik Hettikánia cirkuszbirodalma. Cirkuszhaza harmincéves évfordulóját, legeslegújabb Újjászületését, Luigi King újabb és újabb eljöveteleit fogja ma ünnepelni pazarlón. Roxanne sietős-kancás kippkoppja hosszan visszhangzik a folyosó nem-volt-olcsó-de-megérte márványán. Ormótlan kapu dörren. Lovak nyerítenek (fel), kocsizörgés halkul (el).

King most kikászálódik a szerelem bunkeréből lumbágósan, anyaszülten, de csizmában. (Harmadszori lendületre sikerül felállnia.)

Cserzett arcbőrén bozontos szőrzet. Pőre testén szemölcsök (3), duplázódásnak indult toka (1), zsírpárnák (8), ömlenyek (2), csapzott szőrcsomók szavannái (7), lebernyegesedő tricepszek (2), lábfején bütykök (3), hátán talányos furunkulusok rücskei (2), ujján pecsétgyűrű (4), hunyori szemén árpakezdemény rügye (1). Kivesz egy szálat a kölyökkutyus-koporsó nagyságú szivardobozból. Rágyújt.

Szivarrágva, csatakosan (meleg lesz ma, kegyetlen, fülledt, rekkenő) aranyreterátjára telepszik isiászosan, ropogó térdekkel, végtagjaiban enyhe tremorral, sürgeti teste követelőn; szív alakú, zenélő ülőkéjére, anyagcseréje ingó trónjára rogy. Őshettikán népi motívumok fonják körül a pisztoly-vécépumpát. A pumpa a Trapezius kedvenc törpéjéről, Habarukról mintázott szobrocska kezében van, a törpe másik kezében vécékefe, a vécékefe végén nyitható bicska, zseblámpa, öngyújtó: baráti államfők ajándékai, mert ilyenek is vannak, világi cimboráink, nem csak a rosszindulat, nem csak az irigység impériumai! A retyó mellett Porondot formázó asztalkán tévé. Cigarettlireklám a falon: füstöt bőgő szarvas. („A férfiak ezt szívják!”) Csalókán papírpénzt, „jó kis cash-t” utánzó vécépapír várja sorsát elefántcsont gurigán. Mellette, jobbra üdítőkkel rakott hűtő; egy Tiger sört bontana, de nem tud, nem lehet, mert nincs. (Két éve semmi. Feldagadt a lába, belilult az arca, le kellett állni.) Bekapcsolja a tévét. „Kard vagy káosz” feliratú bögréje alján madárlátta, gyümölcsös zagyvalék, becsókolja: hú, de szar ez. A fűtőszálas ülőke andalító zenét játszik, a tévében Karl Varmannról, az értelmiségi csúcsparazitáról szóló filmecske.

KARL VARMANN!

CIRKUSZELLENES!

SZEMÜVEGES!

(Látjuk a valószínűtlenül nagy szemüveget.)

A rothadó külföldről szervezkedik!

(Hatalmas közeli az orráról.)

IDEGENBEN ÁSKÁLÓDIK!

(A kamera szinte belemászik a szájába.)

ELŐKÉSZÍTI A BEPLÁNTÁLÁST!

A nagy BÁBJÁTÉKOS.

A szuper PÓK.

NE itt csússz-mássz, VARMANN!

(Varmann archív felvételről kárál, sipít: „Minden embernek jár az Igazi, individuális, humánus, heurisztikus és absztrahált művészet!” Öklét rázza, szája habzik. Aránytalan arca az egész képernyőt betölti.)

ALAMUSZI!

PLÁNTÁLNA!

NEM FOGSZ, MOCSOK!

CUKROS BÁCSI! FÉRCEMBER!

MÉTELY!

Mitől vagy ilyen ZABOS, Varmann?

Szipolyoznál? Szép kis FLÓTÁS!

A VARMANN VÍRUS bármikor visszatérhet!

(Aztán Karl Varmann mesefiguraként ekrazitot kötöz egy hídra, egérpofával kirágja az Anyaföld térképének zsákját, olajat önt egy óvodatűzre, hófehér cicák közt agyaras, fekete röfiként virul. Vírust injekcióz az idősekbe. Patkány, tetű, kullancs, görény, vérszívó képében jelenik meg. Vészjósló zene.)

NEM HAGYJUK A BEPLÁNTÁLÁST!!!!!!!!!

Unja. Kikapcsolja. Belei petárdáznak, lábfejére hű tigrise, Julius telepszik. A tigris nyakában hordócska, benne a legdrágább (ne tagadjuk, import) viszki. Hány rosszindulatú firkászt, hány szervezkedő szenátort, hány nagymellényű tárgyalópartnert rémített már halálra a Haza nagyobb dicsőségére e nagymacska…

Csipetnyi eredménnyel (nagyobb volt a füstje) végez. Bezzeg mikor nem kéne, akkor szivárog. Fecsérlő lendülettel tép az illatos papírból. Töröl. Felhúzza. (A gatyát.) Lehúzza. (A vécét.) Cápa alakú vécétartályból zúdul a víz. Csúzosan talpra áll, talányos szédülés lepi meg, guta kerülgeti (?), mi a ku… Elmúlik. Na! Nehogy már ma legyen bennem a devla! A felfordított teknőspáncélban pihenő rózsaszappan érintetlen marad. Zuhanyozhatna is (mikrofon-zuhanyrózsa!), de nem teszi, keveredjenek csak Roxanne aromái a cirkuszszagú uralkodó kipárolgásaival. Ez kell. Ma is.

Félig szítt szivarjával ajakán bosszúsan ténfereg. A szoba másik, faragott oroszlánlábakon álló asztalán levelek halma, a diplomácia avarja. Egy álmos leopárd ketrecben, oklevelek stószban, bullák, díszdoktori talárok, szárított húsok, agancsok, gyertyatartók, nedűk, plecsnik, amulettek, pakettek, büsztök, idegen (mulatságos) bálványokkal tömött vitrinek, totemek, akváriumok, herbáriumok, triptichonok, egyenruhák, egy karvaly kalitkában, testi szerelemről készült fotók kollekciói, díszszekerce és kitömött törzsfőnök egy távoli esőerdő mélyéről. Testvéri hatalmak portékái.

Elemzők, ott, idegenföldi univerzitászok viperafészkeiben, ilyen ’lógusok, olyan ’áterek, s ti, historikusok mind, mit nem adnátok, ha beleláthatnátok most a füstgomolyban villámló gondolatokba… mi cikáz e füstfelhőben? A hatalom totális teljessége és teljes üressége? Rókapolitikai machinációk? Az önkény parcellázhatatlan kéje? Nem. A reggelire gondol most Luigi korgó gyomorral, kopogó szemekkel.

Csizmáján át felölti SSC Trapez feliratú tréninggatyáját. Alsót nem vesz: fő a szabadság, a genitáliák szabados bimbamja. Hetvenes éveit taposó, rozsdásan fitt férfi; algásodó szemei mélyén még ég a tűz, itt-ott szuvas agyarai a vicsorgás és a diadalmosoly ötvözetét csattogtatják. Félig-bohóc-félig-hóhér arcán egykor kackiás porondmesteri bajusz hervadozik. Pufók, de nem pocakos, alakja boldog jövővel terhes. A hozzá közel álló meg nem nevezett források azt nyilatkozták róla egy külföldi riportban torzított hangon, hogy heves, türelmes, nyugodt, lobbanékony, érdeklődő, önző, nagylelkű ember.

Fogmosás és zuhanyzás helyett, ahogy férfihoz illik, nagyot turházik a pandamackót formázó mosdóba (placcs), s terhesasszonyi étvággyal reggelizni indul. Nyakában oroszlánfog és üres töltény, a töltényben méregerős chilik pora; pórusaiban űzhetetlen elefánttrágya, pattogatott kukorica, perec, sok nőről sokféle virágpor emléke, erjesztett gyümölcsök illata (pedig két éve semmi! alul meztelenül grasszált a stúdióban! élő adásban! épphogy megúsztuk! majdnem meglátták! be akarta jelenteni, hogy felosztja a birodalmát a gyerekei között, hirtelen ötlet vezérelte, ilyet előtte soha nem csinált, muszáj volt leállni); reggelire poliphurka várja parfümön pirított kolbászkákkal és ananászvánkoson pihentetett kengurucombok keselyű-tükörtojással, abált zsiráfnyelvvel, áfonyás-csokis kőcirkusztortával.