Molnár Ferenc

A testőr

Vígjáték három felvonásban

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Személyek

A színész

A színésznő

felesége

A kritikus

barátjuk

A mama

A szobalány

A hitelező

A páholyosnő

Első felvonás

Egy híres és ünnepelt színészpár szalonszobája emléktárgyakkal, koszorúszalagokkal, kissé túlzsúfolva cifra bútorral, szőnyeggel, képpel, fotográfiával, kazettákkal, szobrokkal. Tavaszi alkonyat. A pianínón színes selyemernyős lámpa ég. A színésznő a zongoránál ül, és egy csöndes, szomorú Chopin-melódiát játszik. A színész és a kritikus a két bőrfotelben ül, újságot olvas. Hátul a bejáratajtó mellett a mama és a szobaleány egy nagy kofferbe s két kisebb útitáskába csomagol. Mikor a függöny felgördül, egy ideig csak ez történik.

MAMA

Hát akkor a Prinzivalle-ruhák itthon maradnak.

SZÍNÉSZ

Itthon maradnak.

MAMA

Monna Vannát nem játssza?

SZÍNÉSZ

idegesen: Hogy játszanám Monna Vannát, mikor éppen most mondom, hogy a Prinzivalle-ruhák itthon maradnak? Ilyet még életemben nem hallottam. Hát mit gondol, miért mondom, hogy a Prinzivalle-ruhák itthon maradnak? Hogy kérdezhet ilyet?

MAMA

Jó, jó, jó.

SZÍNÉSZNŐ

zongorázva: Jó, jó, jó. Édeseim, csak veszekedjetek.

KRITIKUS

De gyerekek, gyerekek, az istenért!

SZÍNÉSZ

Igen, mert akárhányszor vendégszerepelni megyek, mindig ezt csinálja. Több esze van, mint hármunknak együttvéve, és mégis adja az ostobát, csak azért, hogy engem idegessé tegyen.

MAMA

Kell is magát idegessé tenni. Verjen meg.

SZÍNÉSZNŐ

De mama, mama!

KRITIKUS

Mama!

SZÍNÉSZ

Hát most miért mondja, hogy verjem meg? Minek bosszant? Ezt is csak azért mondta, hogy…

SZÍNÉSZNŐ

abbahagyja a zongorázást: Csak veszekedjetek, édeseim, csak veszekedjetek szépen. Neked csak annyit mondok, mama, hogy ha majd aztán engem is idegessé teszel, én… én… én… kidoblak.

MAMA

Egy anyával így beszélni!

SZÍNÉSZNŐ

Augusztusban lesz tizenegy éve, hogy így beszélek veled, most kezdesz elkeseredni?

KRITIKUS

Már tizenegy éve?

SZÍNÉSZNŐ

Tizenegy éve van nálam, bizony. Öregszünk, Mezei, öregszünk, drágám.

KRITIKUS

Tizenegy éve!

SZÍNÉSZNŐ

Két évig volt a háznál mint szakácsné, csekély fizetéssel, és kilenc évig mint anya, dupla fizetéssel.

MAMA

Nem leszek itt még kilenc évig, nyugodt lehetsz.

SZÍNÉSZ

Megreped a szívem, ne ijesztgessen.

MAMA

Hát látod, hogy beszél velem.

SZÍNÉSZ

És már legalább ezerszer megmondtam, hogy ne tegezze a feleségemet.

MAMA

Még ezt se? Tudom, mit akar velem, tudom. Hat hónapja, hogy Helént feleségül vette, és én igazán mindig úgy bántam magával, mintha a fiam lenne. Mégis jobban utál, mintha az igazi anyósa lennék. Nem, ezt én nem bírom sokáig.

KRITIKUS

Mindig mondtam magának: színésznő anyjának lenni még akkor is keserves dolog, ha az ember szüli a színésznőt. Hát még, ha készen kapja!

MAMA

Hogy maga kicsoda, azt tudom. Hogy maga mért utál, azt tudom. Magának legalább van rá oka, édesem.

SZÍNÉSZ

ordítva: Mama!

MAMA

Jó, jó. Becsapja a koffert, kimegy, becsapja az ajtót.

SZOBALEÁNY

Kérem szépen, minden be van csomagolva. Átadja a színésznek a kulcsokat.

SZÍNÉSZ

Vigyék le a holmit a kapu alá.

SZOBALEÁNY

Igenis kérem. A két kis táskával el.

KRITIKUS

Hány napig tart a vendégszereplés?

SZÍNÉSZ

Három este játszom. Hamletet, III. Richárdot, Ármány és Szerelmet.

SZÍNÉSZNŐ

Pénteken itthon leszel.

SZÍNÉSZ

Pénteken itthon leszek.

SZÍNÉSZNŐ

Ideges vagy.

SZÍNÉSZ

Ideges vagyok.

SZÍNÉSZNŐ

Kicsit utálatos vagy.

SZÍNÉSZ

Kicsit utálatos vagyok.

SZÍNÉSZNŐ

Ilyenkor jobb, ha szóba sem áll veled az ember.

SZÍNÉSZ

Ilyenkor jobb, ha szóba sem áll velem az ember.

[Szünet.]

KRITIKUS

Hja, ja.

SZÍNÉSZNŐ

sóhajtva: Már ez így van.

SZÍNÉSZ

az újság mögül: Már ez így van.

KRITIKUS

Istenem, mit mondana a ti imádott közönségtek, ha látná, hogy két ünnepelt kedvence ilyen savanyúan érintkezik egymással.

SZÍNÉSZNŐ

Elég édesen érintkezem vele a színpadon. Itthon legalább…

SZÍNÉSZ

Itthon legalább?

KRITIKUS

De gyerekek, gyerekek! Két ember kiviszi a koffert. Nicht vor diese Leute.

SZÍNÉSZ

Hathónapi házasság után ide jutottunk.

KRITIKUS

Csak te vagy a hibás. Én tíz év óta nem mozdulok el mellőle és hozzám édesebb, mint valaha.

SZÍNÉSZ

Könnyű neked, téged nem szeret.

SZÍNÉSZNŐ

Istenem, ami a szerelmet illeti…

SZÍNÉSZ

Tudom, tudom, engem sem szeretsz. Felkel, hozzámegy. Mondd, édesem, ma még úgysem mondtad. Mondd, hogy már nem szeretsz. Valami szép emlék, valami érzelmes búcsúszó csak kell, amit magammal vigyek Mezővásárhelyre. Mondd, hogy nem szeretsz.

SZÍNÉSZNŐ

elfogódottan: Nem, nem, ez nem tréfa.

SZÍNÉSZ

Épp azért, mondd ki bátran. Így még talán megszokom valahogy. De percről percre, pillanatról pillanatra egyre jobban érezzem… ez emberkínzás. Mondd folyton, szoktass hozzá. Tudtam, hogy a szerelem nem tart nálad sokáig, de én csak szeptemberre vártam a végét. Most még csak május van.

SZÍNÉSZNŐ

Május van. Az ablakra néz.

KRITIKUS

Szép tavasz. Szép május.

SZÍNÉSZNŐ

Szép május. A zsebkendőjét a szeméhez emeli.

SZÍNÉSZ

Mit siratsz?

SZÍNÉSZNŐ

Nem sírok.

SZÍNÉSZ

Hát miért teszel úgy, mintha valamit siratnál?

SZÍNÉSZNŐ

Úgy rám jön néha.

SZÍNÉSZ

Tudom én, te mit siratsz. Te a szabadságodat siratod.

SZÍNÉSZNŐ

Ha olyan jól tudod, minek kérdezed?

SZÍNÉSZ

Hát válj el tőlem. Váljunk el. Mondjuk meg egymásnak becsületesen, hogy vége; te mégy jobbra, én megyek balra, te is megvigasztalódol, én is megvigasztalódom. Jobb ez, mint az, ami itt most kezdődik kettőnk közt, ez a hazudozás, ezek a titkos sírások, ezek a… ezek a Chopin-zenék… ezek a…

SZOBALEÁNY

belép: Itt van egy ember egy számlával.

SZÍNÉSZ

szünet után: Jöjjön be!

HITELEZŐ

belép: Jó napot kívánok!

SZÍNÉSZ

Mit akar?

HITELEZŐ

boldogan néz körül: Kezét csókolom, művésznő.

SZÍNÉSZNŐ

Jó napot.

SZÍNÉSZ

Mit akar?

HITELEZŐ

Nagyságos művész úr, alázattal esedezem, legalább valami kis részletet méltóztassék fizetni. Csekély összeg az egész… Isten bizony, engem szid össze a főnököm.

SZÍNÉSZ

Mi megy ma este a színházban?

KRITIKUS

A Windsori víg nők.

SZÍNÉSZ

barátságosan a vállára üt: Mondja csak, mondja maga derék, szép, hazafias magyar ember, látta már a Windsori víg nőket?

HITELEZŐ

Hogyne láttam volna, mikor a Rétházi művész úr hatszáz koronával tartozik.

SZÍNÉSZ

Hát holnap mi megy?

HITELEZŐ

felragyogva: A Pont Biquet-család.

SZÍNÉSZ

névjegyet vesz elő: Azt még nem látta?

HITELEZŐ

Nem.

SZÍNÉSZ

ír a névjegyre.

HITELEZŐ

belenéz az írásba: Nem lehetne páholyt?

SZÍNÉSZ

habozva: Páholyt, mennyi is az a követelés?

HITELEZŐ

Négyszázhatvan korona.

KRITIKUS

Páholy csak ötszáz koronán felül van.

SZÍNÉSZ

Na jó, nem bánom, de csak azért, mert olyan derék, szép, hazafias magyar ember. Hogy hívják?

HITELEZŐ

Weingruber.

SZÍNÉSZ

Éljen!

KRITIKUS

Éljen.

SZÍNÉSZ

Fogja. Este fél hétkor vigye ezt fel a…

HITELEZŐ

Tudom, tudom. Én ne tudnám? Kezet akar csókolni.

SZÍNÉSZ

Csak hagyja. A szájához nyomja a kezét.

HITELEZŐ

az asszony felé: Kezét csókolom, művésznő.

SZÍNÉSZNŐ

utánaszól: Szép ember… itt van… egy szál virág a gomblyukába. Egy vázából virágot ad neki.

HITELEZŐ

Ó, édes Istenem… Kezét csókolom. Kapkod a keze után, aztán elmegy.

SZÍNÉSZNŐ

a zongorához ül.

SZÍNÉSZ

Egy nagy szívességre kérlek.

SZÍNÉSZNŐ

Tessék!

SZÍNÉSZ

Chopint ne játsszad.

SZÍNÉSZNŐ

Miért?

SZÍNÉSZ

Mert én érzem, hogy nem nekem szól.

SZÍNÉSZNŐ

Hát kinek szól?

SZÍNÉSZ

Ezek olyan elkeseredési dolgok a nőknél. Senkinek se szólnak, ezek olyan bezongorázások a világba, olyan vágyódások, ezek a legtisztességtelenebb dolgok, amik nem méltók egy férjes nőhöz.

SZÍNÉSZNŐ

sóhajtva: Jó! Becsukja a zongorát. Hát ezt se szabad.

SZÍNÉSZ

Most boldog vagy, mi? Most mártír vagy. Most tűrsz, most szenvedsz, te szegény, mi?

SZÍNÉSZNŐ

Ha tudnád, milyen kevéssé szenvedek, nem volnál ilyen vidám.

SZOBALEÁNY

bejön egy nagy bokrétával: A nagyságos asszonynak hozták.

KRITIKUS

Puff.

SZÍNÉSZ

Kihozta?

SZOBALEÁNY

Egy kislány az üzletből.

SZÍNÉSZNŐ

Nem mondott semmit?

SZOBALEÁNY

Nem.

SZÍNÉSZ

Jól tudod, hogy hiába kérdezed. Ezek nem szoktak semmit sem mondani, te kis hamis.

SZOBALEÁNY

Nem szólt semmit, letette és elszaladt, én még azt hittem, hogy fél, hogy nem vesszük át, azért szökött el. El.

KRITIKUS

Gyönyörű virág. Ki küldhette?

SZÍNÉSZ

Én már nem is kérdezem, őnagyságának valami titokzatos tisztelője. Már nem az első, nem, öregem. A fiú nagyon sűrűn küld.

SZÍNÉSZNŐ

kezében tartja a bokrétát, névjegyet vesz észre rajta, letépi róla és el akarja dugni.

SZÍNÉSZ

Csak dugd el, fiam, hogy ne lássam.

SZÍNÉSZNŐ

Mit?

SZÍNÉSZ

Azt a borítékot, ami rajta volt és amiben a tisztelőnek a névjegye van néhány szerelmi nyilatkozattal. Add ide azt a borítékot.

SZÍNÉSZNŐ

Nem volt rajta boríték.

SZÍNÉSZ

De volt! Azonnal add ide!

SZÍNÉSZNŐ

Nem adom.

SZÍNÉSZ

Parancsolom, hogy add ide!

SZÍNÉSZNŐ

Nem adom. És egy és mindenkorra nem fogom tűrni ezeket az ok nélküli féltékenykedéseket. Színésznő vagyok, a közönségem tisztel, becsül és szeret, én kaphatok virágot anélkül, hogy ezért neked felelősséggel tartoznám. Igazán, ha ügyvédnek volnék a felesége, az ezt természetesnek találná. De mert színész az uram, hát jeleneteket csinál. Hisz ez rettenetes!

SZÍNÉSZ

Parancsolom, hogy a levelet add ide! Tudni akarom, ki az, aki vörös rózsákkal fejezi ki tiszteletét és becsülését. Ez már legalább a tizedik ilyen bokréta. A tiszteletnek is van határa, a becsülésnek pláne.

SZÍNÉSZNŐ

Nem adom. Igenis, van hozzá levél és én nem adom. Igenis, tudom, kinek a neve van a levélben és én nem adom. És aki ezt küldte, az tisztel és becsül és szeret és mégse adom. Na? Szünet.

KRITIKUS

az ablaknál: Itt a május, a szép enyhe május. Szünet.

SZÍNÉSZ

Itt állunk, ide jutottunk félévi házasság után.

SZÍNÉSZNŐ

Igenis, ide. El balra, becsapja az ajtót.

SZÍNÉSZ

szavalva:

Miként fanyar gyümölcs, mit íze elhágy,

S a nedv, zamat s illatja párolog…

Akként a szív…

KRITIKUS

Ne szavalj!

SZÍNÉSZ

izgatottan jár fel s alá.

KRITIKUS

A család barátjára nézve nincsenek kínosabb pillanatok, mint az ilyenek. Férfiember hogy viselheti magát így? Ha mindenáron tudni akarod, hogy ki küldte a virágot, annak ezer más módja van és mind az ezer jobb, mint ráripakodni az asszonyra. Csak ismerheted annyira, hogy ez, ez inkább a fejét vágatja le, mintsem hogy most megmondja, kitől kapta. Nincs könnyebb, mint az üzletben utánajárni.

SZÍNÉSZ

Ugyan miért járjak utána?

KRITIKUS

Hát ha tudni akarod, hogy ki küldte.

SZÍNÉSZ

Hisz éppen az az, hogy tudom, ki küldte.

KRITIKUS

Tudod?

SZÍNÉSZ

Hát persze, hogy tudom.

KRITIKUS

Hát akkor… hát ki küldte?

SZÍNÉSZ

Én.

KRITIKUS

Micsoda? Te? Te küldted?

SZÍNÉSZ

Én, én.

KRITIKUS

Bolond vagy?

SZÍNÉSZ

Igen.

KRITIKUS

Most már igazán azt kell hinnem, hogy… más hangon. Te küldted neki a bokrétát? A te neved van a levélben?

SZÍNÉSZ

Nem.

KRITIKUS

Hát?

SZÍNÉSZ

Nahát most már mindent meg kell mondanom neked. Érzem, hogy nem marad meg bennem, ezt közölnöm kell valakivel… Meg aztán ebben a dologban még szükségem is lehet rád… igen, igen, határozottan szükségem van rád.

KRITIKUS

Mi ez?

SZÍNÉSZ

Mindent elmondok, öregem, most már hadd beszélem ki magamat végre. Hiszen oly régen kínoz ez a dolog. Hát kezdjük ott, hogy te is tudod, ki volt Helén, mikor elvettem.

KRITIKUS

Tudom.

SZÍNÉSZ

Tudod, hogy mielőtt elvettem, nagyon viharosan élt.

KRITIKUS

Na, na, na.

SZÍNÉSZ

Hagyd, öregem, csak hagyd, én tudom. Férj vagyok, de nem vagyok buta férj, én nyitott szemmel vettem feleségül ezt az asszonyt. Viharzott szegényke, sokat viharzott. És egyetlenegy szeretőjéhez sem volt hű egy fél évnél tovább.

KRITIKUS

Na, na, na.

SZÍNÉSZ

Összegezzük röviden, ahogy okos emberekhez illik. Sok szeretője volt. Rengeteg volt, ha össze akarnám számolni azokat, akikről tudok… Regmeczy, Stellenburg, Rétháti…

KRITIKUS

Ne fáradj, fiam, én már rég leltárt csináltam. Tizenegy volt.

SZÍNÉSZ

Velem együtt?

KRITIKUS

Nélküled.

SZÍNÉSZ

Kilenc volt, pardon.

KRITIKUS

Sárvárit nem számítod?

SZÍNÉSZ

Nem is. Az gyalázatos pletyka volt. Kőházy pedig halálosan szerelmes volt belé, de ő utálta.

KRITIKUS

Tehát kilenc igazi, egy pletyka és egy, akit utált, összesen tizenegy.

SZÍNÉSZ

Kilenc.

KRITIKUS

Tizenegy.

SZÍNÉSZ

Kikérem magamnak, hogy az én feleségemben kételkedjék bárki is a világon. Kilenc volt.

KRITIKUS

Mondjunk kilencet. Még ez a kilenc se biztos, csak az az egy biztos, hogy én, fájdalom, nem voltam.