ÁBRAHÁM NIKOLETT

ÁLMODTAM EGY VILÁGOT

A SZERZŐ ILLUSZTRÁCIÓIVAL

Könyv Guru

Budapest, 2026

A költő egy olyan világot álmodott, ahol a hétköznapi életünkben sokszor ki nem mondott gondolatainkkal, elfeledett érzéseinkkel szembesít bennünket.

Fájdalom, boldogság, szerelmek, élet és halál, múlt és jelen szinte gyermeki hittel és tisztasággal ér össze ebben a világban, azt üzenve az olvasó számára, hogy minden nehézségen túl, újra és újra küzdve a boldogságot keresni, álmodni és élni tudni, a csodákban hinni és mindenekelőtt szeretni kell.

TARTALOMJEGYZÉK

Álomból valóság

Rossz álmok

Nyomtalanul

Álmatlanság

Egyedül

Tolvaj

Lázadók kora

Lehet szebb a világ

Magány

Két élet

Oh csillagok, csillagok!

Dolce vita

Ébredj fel!

Gondolatok a boldogságról

Gondok között

Álarcosbál

Veszélyes játék

Szívem darabjai

Szerelem I.

Szerelem II.

Szívem hozzád hazajár

Álmomban

Darabokra törted a szívem

Búcsú a kedvestől

Antagonizmus

Rekviem egy szerelemért

A fák mögött

A sárga fa

Kísértet

Messziről jöttem

Bocsáss meg!

Csak egy kicsit

Angyalok hava

Tavasz

Reggeli dal

Bájoló

Csodák pedig lesznek…

Balatoni nyár

Viszlát nyár

Dobozba zártam a nyarat

Álmodtunk együtt egy világot

Valahogy

Ajándék

Élj úgy

Vannak helyek

Nyugalom

Csillag

Élni

Üzenet az életben lévőknek

Tökéletes pillanat

Carpe diem

Legyél a csoda

Útravaló Kisfiamnak

Négysorosok

ÁLOMBÓL VALÓSÁG

Álmaim majd egyszer valósággá válnak.

Tegnapok a mában holnapra találnak.

Lelkemben nem dúl majd háború, béke lesz.

Nem kellenek válaszok, mert többé nem kérdezek.

Eltölti majd a szívem valami földöntúli érzés,

hogy nem kell többé félnem, nincsen már kísértés,

hogy önmagam lehetek, senki meg nem ítél.

Süt rám a Nap, altat a Hold, csillagom elkísér.

ROSSZ ÁLMOK

Félek. Nem szégyellem kimondani.

Félek attól, hogy elalszom,

és rosszakat fogok álmodni,

és nem lesz, aki megnyugtasson.

Eltűntek a régi szép álmok

és félek, hogy már nem jönnek vissza,

mert már nem tudom, hogy ki vagyok

s elfelejtettem azt is, aki voltam.

Rossz álmok gyötörnek:

éjről éjre egyre rosszabbak

arról, hogy ki lesz belőlem

és félek, hogy valóra válnak.

NYOMTALANUL

…percek után percek, napok után napok,

körülöttem a világ úgy megváltozott.

vagy tán nem is a világ, csak én lettem más

– oh, igazán elmúlhatna már a változás!

mi az, hogy idő? és mi az, hogy élet?

– hangzatos szavak, mik tán semmit sem érnek.

hol van a vége a régi-új meséknek?

és hol van az a lány, akinek egykor meséltek?

hol vannak az arcok, és hol van egy kép

azok közül, akik ismertek, és ismernek még?

eltűntek – eltűntem – nyomtalanul az úton

s érzem nincs már, kinek a kezét foghatom.

ÁLMATLANSÁG

Átaludtam volna néhány évet?

Lábnyomomat már szinte meg se ismerem, és

Magamat másvalakinek látom

Amikor a tükör előtt állok.

Temetetlen múltam olykor visszajár:

Látomások, vagy rossz emlékek talán,

A valaha volt lét kínjai –

Nélkülük mégsem lennék az, aki.