© Forgách András, 2024

© Jelenkor Kiadó, Budapest, 2024

Minden jog fenntartva

Zúgnak a folyamok, Uram, hangosan zúgnak
a folyamok, zúgva morajlanak a folyamok.

(93. zsoltár)

Ami változik, megpihen.

(Hérakleitosz)

Forse altro cantera con miglior plettro.

(Ariosto)

1947 jákiráti

csak tegnap utaztatok el, jákiráti,1 még szinte látom ahogy fölszálltok a jaffai járatra a Ben Yehuda sarkán, persze csak a lelki szemeimmel látom, nektek is pont ebbe a pokoli hőségbe kell utazni, de csak annyit láttam, hogy lent a sarkon lábujjhegyre állsz, te kis primabalerina, én mondtam előre, hogy ne gyertek hozzánk még egyszer búcsúzni, te közbekiabálsz, mint kislánykorodba, és integetsz, Robi az órájára mutogat, mérges, erre én kihajolok, leverek egy kaktuszt, Abale2 rámszólt, hogy ne csináljam a cirkuszt, most meg úgy lapoz a szótárában, mintha ti már ezer éve elmentetek volna, irtó elfoglalt pofát vág, a két szeme két kék üveggolyó, ilyenkor nem szabad szólni hozzá, mert gyilkol a pillantásával, folyton azt mondja, hogy nem szereti a lila szentimenteket, belül meg bőg, és akkor látom, hogy nem veszi el tőled a dögnehéz koffert a Robika, amibe főleg az ő cuccai vannak, meg a könyvei, amiket sose fog elolvasni, még életébe nem olvasott végig egy könyvet, sejtelmem sincs, hogy fogom utánatok küldeni a sok vackot, ami nálunk maradt, te meg mit hősködsz? irtó dühös lettem Robira, nem mondom, helyes pofa, esze mint a borotva, jól fölvágták a nyelvét, most kéne megnevelni, hallod? míg nem késő, mert elkanászodnak, azt mondja, hogy ő egy fülig szerelmes oradeai csacsi, meg hogy te vagy egy Ingrid Bergman, és közbe hagyja, hogy Ingrid Bergman vigye a bőröndöt? ide a rozsdás bökőt, mikor először megláttam a fess britt uniformisába, láttam, hogy vaj van a füle mögött, egyfolytába járt a szája a kis rózsás pofájúnak, nem mondom, jól állt neki a brit tányérsapka, hét nyelven csacsog, csak a szemüvege miatt látszik olyan okosnak, mikor Barker generálist játszta a színpadon, mit mondjak, nem volt nagy sikere, életbe jobb, de ha leviszi a szemetet, az üres vödröt a konyhaasztalra teszi? de hogy meg se próbálja elvenni tőled a dögnehéz koffert, ez a lánglelkű ifjúcommunist, leendő miniszterelnök, E.N.Sz. főtitkár, tudomén, és hagyja, hogy te cipeld, mivel nálatok állítólag egyenjogúság van, hát legszívesebben ráüvöltöttem volna, hogy a szívébe fagy a pofátlansága, ha lenne tüdőm, ebbe a chámszínba3 én csak tátogok, ezt már nem fogom tudni megszokni, ezt a fullasztó meleget, ha hajnalba szippantok is egy kis hűvöset, délbe már forró sivatagi szél csap pofán, beszélni se tudok, nemhogy üvölteni, a farkasgyík elvitte a hangomat, mikor az a felcser belevágott a torkomba, fölsértette a hangszálamat, mert nevettem, csiklandozott a kés, rózsaszín házba laktunk, kék ajtókerettel, a templom sárga volt, az ég halovány zöld, a padló agyag, én már csak álmomba énekelhetek, Apus szerint jobb is, külömbe sincs hallásom, ritkán álmodok, én a jelenben, nem az álmokban élek, mondd, legalább szép volt a búcsú Jaffán, a kikötőbe?

A forró szél csak versbe szép, ha annyi eszed volna, amilyen gyönyörű vagy, ne is haragudj, bubale,4 a napra lehet nézni, de terád nem, ennél százszor jobb partit csinálhattál volna, mint ez az ágrólszakadt bukaresti jogászfiú, végülis hozzámentél, én tartom a számat, Tim jobban tetszett, mikor szakítottál, minden fiúdat megkedveltem, igaz, Timmel fordítva állt a dolog, ő nem kért belőled, Robival vigasztalódtál, veszett fejsze nyele, mindkét lányom sültbolondot választott, biztos a vérükbe van, mer én is bolondot választottam, shall we dance, or you company me home?5 csak ennyit kérdeztél, máris horogra akadt a Robika, azóta is azt tátogja, hogy a világ legszebb igazgyöngye az övé, és megöli magát, ha elhagyod, akkor tegyen foglalatba! és vigye a bőröndöt is, a húgod is egy titokzatos illetőbe lett szerelmes, akit sohase látunk, a neve Horowitz, de még előtte felhozott hozzánk valaki mást, az se volt egy comme il faut,6 nem is hallottunk róla többé, én még a nevét se értettem, Horowitzot Apus a maga módján elszórakoztatta, csak úgy röpködtek a Goethe meg Stalin idézetek, az meg mesélte, hogy hizlalják a litvánoknál a libát: a két lábát az úszóhártyánál fogva a padlóhoz szögezik, vagy egy jó szorosra húzott hálóba akasztják őket a mennyezetre, hogy mozogni se tudjanak, én a betege lettem, akkora kéjjel adta elő a szerencsétlen párák tortúráját, én ezek után soha többé nem fogok libamájat enni, ehhez még Apus is bölcsen hozzászólt, mondván, hogy az ő nagymamája is tömetett libát, tudod, Apusnak az a mániája, hogy a dédanyád cigány volt, és most akar írni belőle valami meisterwerket,7 csak még nem tudja, hogy verset vagy novellát, pedig csak azért mondták cigánynak, mert olyan csúnya volt, mint a bűn, Apus egy csúfnévből is regényt creál, csak hogy mindenki paff legyen, a tréfa túl jól sikerült, mert az összes testvére vérig lett sértve, 4 azokból rendes communista, hogy az ő nagyanyjuk nem volt cigány, felőlem lehetne hottentotta is, míg nálunk járt Horowitz, ki se nyitottam a számat, rajtam ezek a nagyokosok átnéznek, Hannát is kizavarták a konyhába, pedig ő okos, mint a kígyó, és kávét ő főz legjobban a világon, kis cardamummal, de én úgy meg nem iszom.

Mondd, hosszú beszédeket mondtak a kikötőbe? itt mindenki született szónok, az ember nem ússza meg szónoklat nélkül, vagy napszúrást kap, vagy elalszik, a hajó már rég kikötött volna Cypruson, testvéreink, világproletárok, én egyetértek, de néha elég egy ölelés, egy könnycsepp, a végén csak elindultatok, remélem, te nem függőágyba aludtál a fedélzeten, hanem kaptál rendes cabint, szerencsére, hogy nem Haifából mentetek, ott tegnap fölrobbantották a vízvezetéket a kikötőbe, meg síneket robbantottak arabruhás zsidók vagy zsidóruhás arabok, ennyit a menetrendről, ha a jövőbe látnék, mint az It happened tomorrow8 c. filmbe, amire délután sikerült elvonszolnom Apust, nekem mindegy, hogy mi, csak mozi legyen, tömve volt, este 6tól curfew9 van, a filmbe egy zsurnalista megkapja a másnapi újságot, ki ne akarná megkapni? ha tudnám, mi történt veletek holnap, nem volnék nyugtalan, Apus hazáig szidott, mondván hogy ez egy metumtám10 szerelmi történet, igaza van, de néha ki kell rángatni a remetebarlangjából, ahol naphosszat szótárakat lapoz és vadul füstöl, a főhős megtudja előre, melyik ló nyer a lóversenyen, és nyer is egy rakás pénzt, de azt is megtudja az újságból, hogy rögtön utána meg is ölik, de ez csak mistaken identity,11 a hajótok, remélem, nem süllyed el Sibenikig, 2 hét a mediterrán tengeren meg az Adrián, mit mondjak, sárga vagyok az irigységtől, én a háború előtt a Rinaldo Rinaldini nevű monstrumon utaztam, lánykorába az is teherhajó volt, britt birodalmi lobogó alatt, izmos néger matrózokkal, csudaszép arany vállbojtos kapitánnyal, aki folyton fotografált, lejött a harmadosztályra, onnan próbált kislányokat felcsábítani a parancsnoki fülkébe, csoda, hogy az a füstölgő vasdarab nem süllyedt az óceán fenekére.

Vigyázni kell, lopnak ám a hajókon, még ha csupa elvtárs is vesz körül, tőlük, gondolom, nem kell tartani, príma a hangulat, esténként dalolás, délelőtt vita a fedélzeten, nappal hullámzó messzeség ringat, arany szilánkok, éjjel csillagmiriád, a Hold hűvös elefántcsont gömb, nagykendő legyen mindig a válladon, nappal megégsz, este megfázol, éjjel hánykolódsz, hajnalba hánysz, a koszt pocsék, a víz poshadt, a hasmenés garantált, szép honeymoonotok12 van, gyerekek, vigyázz a holmidra, zsidó vagy nem zsidó, mindenhol vannak tolvajok, drága jó Apusom volt olyan kisangyal, mikor jött utánam Sztambulon át hamis papírokkal, jött a szag után, megbánta 100szor, azt, hogy lemaradt, de azt is, hogy utánam jött; a szerb zsandárok fölpofozták, merthogy magyar kém, spión! spión! nem tudott szerbül, héber nem járta, magyar tilos volt, a német gyanús, az én Apám a vejét simán lerázta, szerezzen magának, ha bír, és mikor végre föl akart szállni a vonatra, miután éjjel átsurrant a zöld határon, elkapták Suboticán, kapott egy csárdás pofont, karcerba dobták, a zsidók megneszelték, a templomon át kilopták, sabbatra elengedték imádkozni, az még olyan világ volt, igaz, ehhez pár kisebb diamantot meg ezüstvillát kellett dugni a kapitány zsebébe, a katonák elöl vártak, Henrik hátul kiment, de a lelke mélyén sohse bocsátotta meg a drágalátos papámnak, hogy nem szerzett neki is kivándorló passzust, írni gyönyörűszép dicshimnuszt a palestiniai grafika koronázatlan királyáról, azt igen, de azt megbocsátani neki, a lelke legmélyén, hogy neki nem szerzett, azt már nem, mert szerinte a Papámnak csak egy intésébe került volna, de ő tojt Henrikem fejére, egy kiugrott jeshiva bócher,13 még az esküvőn is, pofát vágott az édes Henrik háta mögött, miközbe én összetörtem a poharat, de igazat szólva nem nagyon bántam, egy ideig szerettem, aztán meg nem, szültem Dávidot, annyi elég volt, én azt hittem, vége, és imádott Henrikem a hajón lefeküdt este a cabinjába, elhúzta a függönyt, mondott egy úti imát, gyönyörűen imádkozott, az ember ha hallgatta, kedvet kapott az imádkozáshoz, és gondosan mindenét kinthagyta az asztalon, reggel ámult szegény feje, hogy a pénznek hűlt helye, mert ő nem akarja megsérteni a zsidóságot avval, hogy nem bízik meg a legutolsó zsidó zsebtolvajba is, azóta tízszer is megszámolja a pénzét, úgy eldugja, maga se tudja, hová, 2 év múlva találja meg, amikor már a felét se éri, de van, aki szerint az a jó, hogy vannak zsidó zsebtolvajok, meg kasszafúrók, meg rablógyilkosok, mert az annak a biztos jele, hogy mégis államalkotó nép vagyunk, a Jisuvba14 túl sok az ügyeskedő, a Jisuv egy nagy befektetési társaság, van benne annyi csibész, ahány ideálista, kezdve az öcsémen, aki már Pesten is Belámit játszott, szálldosott nőről nőre, mint a pillangó, senki se tudta, honnan van annyi pénze, egy gazdag özvegytől, vagy kettőtől, nem ment a szomszédba hamis oklevélért, ha kellett, rajzolt magának, szörnyű, hogy az angolok a mai napig a lágerból szabadult hazátlan zsidókat visszakergetik Európába, mivel van ez a rohadt quota, amit csak azért találtak föl, hogy az arabokat megnyugtassák, de az arabokat nem lehet megnyugtatni, a helyükbe én se lennék nyugodt, ahányszor már eddig becsapták őket, és ráadásul Cypruson szögesdrót mögé zárják, akik egyenessen Bergen Belsenből jöttek, perverz egy kegyetlen világ ez, a brittek fölszólították a franciákat meg az olaszokat, hogy a zsidókat ne hagyják hajóra szállni, ilyet nem lehet képzelni, förtelem, azok után, amin a zsidók keresztülmentek, a Jehuda Halévi tegnap futott be, az éj leple alatt akart kikötni, de az ánglusok résen voltak, már 16 ezren vannak a deportáltak, de aki a hajókat szervezi, az is megéri a pénzét, hány ember szenvedi meg az eszelős Betár farkasvakságát, túszként lökik oda a szerencsétleneket, botrány kell, hadd kapja föl a világsajtó, minél rosszabb, annál jobb? tegnap egy halott kislányt hoztak le a hajóról, a hajó motorját az utasok szétverték, hogy ne lehessen újra elindítani, az angolok erre, akiknek semmise drága, kivontatták a kikötőből, átpakolták a szerencsétlen utasokat egy másikra, mint valami teherrakományt, kibírhatatlan az idegharc a partraszállás és a visszaút között, a lökdösődés, a könnygáz, a sorozatlövések meg a sivatagi hőség, elfogyott az ivóvíz, birkózás, könyöklés, sikoltozás, marakodás, könnyen elvész, ami a legfontosabb, egy frissen Cyprusra deportált a kutyáját tegnap beküldte a bácsikájához, a Szokolov uccába, egy angol őrnagy vitte, levél kíséretében, mert a kutya az már alijázhat, csak a gazdája nem, a kutyának már jó, naphosszat eheti a kóser kolbászt.

Ez volna az a híres dual obligation,15 és mondd, mire jutottak vele 30 év alatt? nem lehet egyszerre kétfele hazudni, én Apussal mindig őszinte voltam, ha megcsaltam, szemébe mondtam, igaz, nem mindig, az angol királyságot ígért az arabnak, ha föllázad a szultán ellen, az arab lóra pattant, jól pofára is esett, egy nagy fityiszt kapott, mi mindig fürgébbek vagyunk, bejárásunk van mindenhova, Fehér Házba, Downing Streetbe, Trianonba, a fellahok félnek, utálnak, nem szemtől szembe, csak úgy általába, örülnek, mint a gyerek, ha szóba állsz velük, alkudoznak kétfilléren, tudják, hogy a bajt hozzuk rájuk, a mullahok, a fellahok, meg a beduinok, meg az összes sejk, meg az összes effendi, mert mi nagy földszerzők vagyunk, előbb az effendi a fellah lába alól kihúzza még azt a földet is, ami nem is az övé, eladja a zsidónak, a pénzen Párizsba megy mulatni, a végén azt kiabálja, hogy a gaz zsidók becsaptak titeket, a Husseinik meg a Nashashibik, a két nagy família, egymást jobban gyűlölik, mint minket, olyan ez, mint nálunk a Zsabotinszki contra Ben Gurion, a Nashashibik kedvesek, a Husseinik ádázak, ahány tárgyalás, annyi ígéret, besúgják egymást a másik háta mögött, az imámok hergelik a népet, de ki ellen? csakis a communisták ellen, a britteknek ez tetszik, az arab népet írni-olvasni nem tanítják, „A land without people for a people without land”,16 jól kifundálta, aki kitalálta, népek sorsát dönti el ezer évre: „Nép nélküli földet a föld nélküli népnek”, mi vagyunk a fölszentelt államalkotók, mi people17 vagyunk, ők csak alattvalók, a töröké, pedig a mi apró fővezérünk, Ben Gurion is Istambulban akart diplomázni, sőt, minister lenni a szultán udvarába, fejébe csapta a fezt is, de közbejött a háború, az arab anyák, a hímzéseiket kell nézni, a járásukat meg a hajnali párában úszó narancsligeteket, ahogy a szálegyenes asszony megy a kútra korsóval a fején, és a bugyogós turbános tevehajcsár, a szurokszemű guggoló vénember, issza a teáját, a szeme kő, túrják itt a csontkemény földet ezer éve, amennyi követ kiásol belőle, ugyanannyi marad benne, kő, kő, és kő.

Apus mikor megjött, leszállt a hajóról, és bejött Jerusalembe, teljesen megdöbbent, hogy az ótestamentumi zsidók itt a beduinok a kaftánjaikban, a szénné égett pofájukkal, a bibliai Palestinában, fejükön a quafiyah,18 arcuk csillog, szemük gyémánt, rekedtes hangjuk dallamos, ugatnak, mint a vadnyugat indiánjai, porrá alázottak és büszkék, ülnek, maguk elé bámulnak a házuk előtt guggolva, belejajdult a kis rabbinövendék, az a besserwisser19 jeshiva bócher, hogy itt perzselődnek ezer éve a napon, és úgy élnek, mint a régi zsidók, még a müezzin is úgy szólt a fülében, mint ősrégi héber dallam, na de akkor is mi voltunk itt előbb, már a Mózes is megmondta, hogy mi mindenki előtt itt voltunk, még nem volt semmi, de mink már itt voltunk, pusztuljon, aki azóta jött! a megoldás: marék üveggyöngyér tízezer dunam,20 az arabok vabankra játszanak, faites vos jeux messieurs,21 mi is, csak mi okosabban, kirántani alóluk a földet, mint a terítőt, hogy a pohár állva maradjon, aztán elindult megkeresni engem, és jött, és visszaszerzett magának, mint egy igazi férfi, és akkor születtél te, jákiráti.

A múlt év maga volt a pokol, már azt hittük, nincs lejjebb, levélbombák az angoloknak, bankrablások, a Hagana22 meg az Irgun meg a Stern banda, túltesznek egymáson gazemberségbe, az angolok meg akasztanak, mint a középkorba, de mikor az accrai tömlöcből szabadították ki a láncra vert rabokat, mégis örült az én lelkem, a Szochnút23 naponta adja ki a cáfoló nyilatkozatokat, nem ők robbantanak, nem ők lövöldöztek a moziban, nem hívei ők, á, dehogy! az erőszaknak, mintha nem ők csinálnák föntről le és lentről föl az egészet, főleg a B. Gurion, akihez képest Machiavelli egy földre szállt angyal, de még a mi elvtársaink is szeretnének végre angolt ölni, bankot rabolni, vérre szomjaznak, ha másoknak szabad, nekünk mért nem? pedig mennyi szorgalom, mennyi tudás, mennyi alázat szorult a Jisuvba, olyan csudás öntözőmű meg villamosmű nőtt a sivatag közepén, hogy a gízai piramis kutyafüle ahhoz képest, a vizet naná lopjuk az araboktól, észre se veszik, Európában a világ lustája volt? abból lessz a legjobb kétkezi munkás, kettős könyvelőből szakács, bankárból paraszt, úrilányból tehénfejőnő, műlovarnőből varrónő, miniszterből félszemű koldus, kellett hozzá a cél, im tircu, im tircu,24 te is ültettél platánt a Rótsild bulváron, 36-ba, Adon25 Dizzengoff tiszteletére, és tudod, egyre szebb a lombja és egyre nagyobb árnyékot ad, im tircu, éin zo ágádá,26 ezt szépen mondta a Tivadar, essen bele a nyavalya, ez az ország az akarat diadala, múltkor megálltunk Apussal egy pillanatra a platánod alatt, fojtogatta torkunkat a sírás, túl közel van a lámpaoszlop, és a platán kezd kifele görbülni, ma is látlak a fehér ruhádba, ahogy szaladsz öntözni a fádat, csattogó szandálba, a nyakadon csillog a fény, szőke copfod röpköd, szaladsz le a Bilu utcából, hogy megnézd, mennyit nőtt, de ma rettentő bosszúság ért, megtaláltam a kis varrókészletet, amit neked szántam: bordószín szattyánbőr, álom, kapcsos, aranylánccal, még pénztárcának is jó, és fényképet lehet tartani benne, piramis van belenyomva, előtte szfinx, esz a méreg, 7 cérna, 10 tű, 2 svejci kisolló, az egyik körömvágó, aranyozott gyűszű, legszívesebben kidobnám az egészet, nem elég, hogy elmész, nehéz ez egy anyának, pedig nem voltam jó anyád, önző voltam, más lányokat szerettem, és más férfiakat, mint az apád, de miközbe mázsás nehéz lett a szívem, mint a kő, meg is könnyebbültem rettentőn.

Ott sokkal jobb lessz mindkettőtöknek a népi demokráciába, ott még egy szó azt jelenti, amit jelent, nem, mint itt, ebbe a feneketlen felfordulásba, ahol minden nap új rémségeket tartogat, hát nehogy meginogj és az első nehézségnél vissza ne gyere! mi csak azért maradunk, mert kétszer hazát cserélni már bajos ebbe a korba, az első napok idegenbe mindig ijesztők, végy példát rólam, látod, milyen jó kislány vagyok, még ki se tetted a lábod, én már itt ülök, és levelet írok, pokoli a július, a ventilátor kehes, mint egy tüdőbeteg öszvér, aludni nem hagy, izzanak a házfalak, a redőnyök leeresztve, az asztal lába billeg, a tollam kiszakítja a papírt, a szemem már piros, mint a nyúlé, látod, mégis írok, pedig hol a vérnyomásom? a pincébe, ugrálnak a betűk a szemem előtt, de én csak írok, írok, míg be nem telik a papír, a húgod szórul szóra ugyanezt üzeni, hogy csak minél messzebb legyél ebből a pokolból, itt egy kósza golyó bárkit eltalálhat, ha végez a tanulással, Hanna is új haza után néz, de az is lehet, hogy megy utánad, úgyhogy vegyél egy mély levegőt, maradj ülve a fenekeden, számolj el 100ig és nézz jól körül.

Ma elmentem az angolokhoz is, meg zsidó hivatalba is, engedélyt kérni a Bazárra, itt minden piszlicsáré ügyet 3-4 helyen kell stempliztetni, az Iriján27 úgy néztek rám, mint egy svábbogárra, mert communist vagyok, a disznó pipacsok28 is 3x megmotoztak, csak mert gyűjtést rendezünk az áldozatoknak, de nemcsak zsidóknak, hanem araboknak is, ezért van, aki egy kanál vízbe megfojtana, de a drága anyámat végre sikerült magammal elcsalnom, az én édes, okos szívbeteg anyukámat avval az egzémás kezével, remélem, holnap is meg tud lógni az Öregtől, aki úgy láncolja magához, mint kutyát az asztal lábához, álló nap szót se szól, ha hozzám így nem szólnának, egy percet se maradnék, a rossz lábammal szaladtam, lovam nincs, de még tevém se, csak a csótányok a konyhába, azokra nem ülök rá, se a seprűnyélre, az országútak szélén felborult teherautók, a falakon lövésnyomok, ha végre feljutsz a buszra, kirázza a lelkedet is, ebből tudom, hogy van lelkem, de estére az sincs, hőség, piszok, benzin és virágillat, a bőröm pikkelyes, mint a krokodilé, azt kell fölírni az autóbuszra: ki itt fölszállsz, hagyj föl minden reménnyel, az iskolafalu biztonságos, de egyhangú, képzeld, július 3-án eljött Ben Shemenbe az E.N.Sz. küldöttség, ilyen fontossak vagyunk, napokig felmostunk, sepertünk, ástunk, mindenki a legszebb ruháját vette föl, ők meg bólogattak, a Lehman helyett az Apus kísérgette a nagyfejűeket, megmutatta a mintaiskolát, ezek most bejárják egész Palestinát, de minek? hamarossan vége a Mandátumnak, portyáznak mindenütt fölfegyverzett rablóbandák, minket véd a somér hácáir,29 ha nem is értek velük mindenbe egyet, de jó gyerekek, az álluk még pelyhes, a szemük ragyog, meg fognak halni, de Ben Shemen maga a dögunalom, E.N.Sz. komité nem jön minden héten, a tanulók le-föl marsíroznak, teli torokból énekelnek, ha csak hallom őket, frászt kapok, de Apus nem hagyhatja a gyerekeket magukra a legnagyobb chaos közepén, viszont így képtelen dolgozni, legföljebb éccaka, mert mindig bekopog valaki, és ismered Apust, neki aranyszíve van, ő mindenkit megért, kivéve engem, ez csak rossz vicc, ha jön a busz, nem férek föl, ha nem jön, akkor se, a sofőr káromkodik, attól nem lessz több hely, lerobban a világ végén, férfiak gépfegyverrel rohangásznak, arab gyerekek dobálnak kővel, leszállítják az embert a begyulladt angolok, benéznek minden ülés alá, már rég nem gentlemanok, mint voltak a háború alatt, vérig sértődtek, mert ők merő szívjóságból fölszabadítottak minket a nácik alól, és mi ezt így háláljuk meg, minden sarkon megmotoznak, de nem panaszkodok, béke legyen, minden jobb, mint a háború, elég a milhámából,30 mindig apám rajzára gondolok, hogy lehet gyönyörűen ábrázolni a borzalmat, a milhámá betűiből lángnyelvek csapnak elő, azok a beszélő betűk, az a sok kacskaringó és labirintus, éneklő assimetria, az a fránya pantográf a műhelyébe, amit az arabok gépfegyvernek néztek.

Most megint ott tartunk, mint tavaly Jerusálembe, mikor fölrobbantottuk a Dávid királyt a tejes kannákkal, mintha 100 éve lett volna, meghaltak 70-en, a bomba nem válogat, a főkormányzó életbe maradt, úgyhogy mostanába inkább a tengerparton sütkérező angol közlegényekre lődözünk, egy piros lámpás ház előtt pár napja pokolgép robbant, és két angol ijedtébe lepuffantotta egymást, mire a brittek zsidókra kezdtek vadászni Jerusalemba, mintha csak erre a jelre vártak volna, egy eucaliptusról két angol lóg, de Apus nem engedi, hogy azt mondjam, ők voltak, nekünk mindig azt kell mondanunk, hogy mi robbantottunk, mi öltünk, hiába beszélnek ezek pont úgy, mint a nácik, „Vérben és tűzben esik Judea el, vérben és tűzben támad újra fel, a vér neve: Cion, a harc neve: Cion, az élet neve: Cion, hurrá”, de Apus még erre is azt mondja, hogy azok is mi vagyunk, ő 26-ba Babyloni Talmud concordanciát írt, együtt a Hugó Bergmannal, a Kafka barátjával a jerusalemi egyetemen, akkor még nem tudtuk, hogy Kafka a barátja, de még azt se, hogy Kafka a világon van, Apusnak ez volt a haza, az arameus nyelv, mondom neki, „Szép, szép, tehát mi vagyunk a gyilkosok meg az áldozatok is”, azon kívül egy táborból visszajött emberrel nem lehet vitatkozni, ha embert öl is, neked vele szembe soha nem lehet igazad, mert nem voltál ott, az Apus egy humanist, tisztelem érte, de ráfizet, mert utálják, szerintük nem is humanist, hanem stalinist, azt mondja, ő nem tud jobbat, mert még mindig jobb, mintha, mintha, nem is tudom, mit mondott, hogy minél jobb? mi már csak Moskvába bízhatunk.

Képzeld, a húgod összeköltözött a Horowitzcal Jerusalemba, 10 napja, pedig senki nem tiltotta neki, hogy fölhozza ide, ha akarja a lakásunkba, kérdem én, nincs ez egy kicsit elsietve? de rám Hanna úgyse hallgat, inkább hallgat, Apus is falba veri a fejét, mint zsidó a siratófalnál, ez tetszik Hannának, szerinte Apus a szíve mélyén még mindig vallásos, ha Spinozával jön, Hanna akkorát nevet, hogy beleremegnek a falak, imádja froclizni az Apját, és közbe egy vén szamártól akar gyereket, ettől a Horowitztól? jóég tudja, mit akar, pont ebbe a feneketlen zűrzavarba, én örülnék egy unokának, én se vagyok komplett, mi soha nem úgy éltünk, ahogy elő volt írva, az is lehet, hogy már a hasába van, ha kérdem, nem felel, akárhogy van, a Horowitz rendes, csak egy a baj, hogy Apus nem gyújthat rá, mert Horowitz sehogy se bírja a dohányfüstöt, viszont Apusnál cigaretta nélkül nem jönnek a szavak, és ha nem jönnek, akkor búskomor, Horowitz sose jön bonbon nélkül, Apus titokba nyalakodik, éjjel vért izzad a Thomas Mann fránya mondataival, ½ oldalt is kitesznek, vagy 1 ½-t, Apus talicskázik a szavakkal, mint egy kubikos, a Horowitz Apus szerint zseni, de az Úristen óvjon a zseniktől, a híres von Braun nevű rakétamérnök is elvette nemrég a 18 éves unokahúgát, amerikai engedéllyel, ez van most divatba, öregurak friss pipihúsra vágynak, húst azt nem lehet kapni, kenyeret jegyre se, ruhaanyagot feketeáron, én még a háború előtti gönceimbe járok, that’s life,31 de nekem nem kell már szépnek lennem, a gyümölcsöt lopjuk a fáról, tojásra alkudik az ember, mintha arany volna, falun még ellátnak valahogy, de a városokba jegyrendszer van, a narancs fejedelmi ajándék, de fölszántják a narancsligeteket, tövestül döntik ki a fákat, ha az ellenségé, magvakon élünk, mint a majmok, Apus csont és bőr, mindennap színhúst kéne ennie, ennek a köhögés világbajnokának, de azt nem kapok sehol, ha a sok reklámot nézed, ez itt a Kánaán, és vannak gazdagok, de még milyen gazdagok! a Cote d’Azuron nyaralnak, aztán tépik a szájukat, hogy mindenkinek áldozatot kell hozni a hazáért, övék itt minden, és mi áldozunk nekik.

Előbb ájulásig süt a nap, aztán leszakad az ég, kiárad a csatorna, egy szennyár az utca, szélvihar támad, pocsolyák fölött ugrálsz a szatyraiddal, a szoknyádra fröccsen a sár, hajnalba dideregsz, délbe megsülsz, este fésűbe ragad a fele hajad, másnap kizárnak valakit a pártból, vagy agyonlövik a nyílt utcán, a legjobb barátod nem köszön, a másikkal összeveszel örökre, az ember a plafónon van, pedig vigyázni köll a vérnyomással, a szomszéd nagy szemeket mereszt, mert arabok jöttek hozzánk vendégségbe, és aki nem fizet terrorpénzt, azt az Irgun megbünteti, a zsidó boltját is fölgyújtja, nem csak az arabét, Apus megtiltotta, hogy politikáról beszéljek, de mindig ő kezdi, mi másról tudnánk beszélni? itt mindenki megbolondult, mindenki megbolondult, és kétszer lő, kétszer lő, ahelyett hogy egyszer gondolkodna, de nemcsak az angolok, akik nem tanultak és nem is felejtettek, hanem az arabok meg a zsidók is, húznék a fajtámhoz, az állat is ahhoz húz, de nem vagyok elég jó hazafi, a patriotismus a mi családunkba nincs divatba, a Ción eszméjét csak kislányként tudtam szeretni, de ebben a forróságban kihűlt iránta a szívem, a zsidók azt hiszik, okosak, pedig a túl okos sose okos, a magyarokról jobb nem beszélni, akik a háború után alijáztak, azt hitték, ez a tejjel és mézzel folyó, aztán se tej, se méz, mehetnek harcolni az arabokkal meg az elemekkel, az egyik még soha életébe nem sütött el egy puskát, másnap fejlövést kap, van pár rendes is, ha valaki megjárta a poklot, még nem biztos, hogy igaza van, semmire sincs garancia, van aki pofát vág, ha a Rákosi nevét kiejtem a számon, én végig itt voltam, békébe, biztonságba, ők az elmondhatatlanba, a szám ott a karján, ezt én már nem tudom megváltoztatni, aki megúszta, kussoljon.

Tudnám, hol jártok! Alexandriából küldhettél volna lapot, Alexandria az ifjúságom! 3 hét Alexandria egy örökkévalóság, csak vártuk, vártuk a hajót a hasament Dáviddal, mennyi görög, francia, német és angol az utcán, csak mutatóba pár arab, a törökök oda űztek egy rakás zsidót, szépen ott ragadtak, csilingel a villamos, hozzá még emeletes, ragad a sütemény, a fogadat is kihúzza, de az íze mennyei! minden férfi fölfal a tekintetével, vadidegenekkel laktunk abba a poloskás pansióba a zsinagóga mögött, sötétedés után nem mentünk ki, micsoda lebegő hófehér metropolis, palota palota hátán, de a város a mostani háborúban elvesztette az arcát, tudom, Robi nem tehet róla, neki hasmenése volt, ti úton, itt meg lőnek, fogalmam sincs, hova küldjem ezt a levelet, csak írom, írom, Prágába vagy a Baleár-szigetekre? Európa poste restante, tegnap nálunk 3an haltak meg, de az újságoknak nem lehet hinni, az igazságnak, úgy látszik, nem 1, és nem is 2 oldala van, a Stern-banda vagy az Irgun megint sok ezer dollárt rabolt, a római britt követség elleni merényletet a Lehi vette magára, késelnek az Óvárosban női ruhás arabok, elvágnák akárki torkát, az ilyen hazafiság most kelendő, Apus szerint a Flavius ezt már megírta, szörnyű, hogy minden ismétlődik, a Mufti, az a vén szar is összevissza beszél, elhordhatná az irháját, ez már 26 óta nincs eszénél, a Nílus partjáról brekeg, a brittek meg tegnap nem fölemelték a benzin árát? kipótolni, amit a haifai tartályok felrobbantása miatt vesztettek, 1 millió dollár, még a rablánc árát is nekünk kell megfizetni, a jelszó „Héber dinnye”, arabbal senki nem dolgoztat, mert akkor az ő földjét is fölégetik, a fellahok kórusba üvöltik, tengerbe a zsidókkal! erre azt feleli egy itteni nagyfejű: „kikaparni, mint tüskét a köröm alól”, mármint az arabokat, mindenki azt lesi, hova húzzák a határt, nyakunkon a sok hadirokkant, aki nem akar Európába visszamenni, a lengyelek egymást ölik, pofát vágnak, ha meglátnak egy zsidót, a Churchill ezt jól elbaltázta Balfourral együtt, olyat ígérni, amit nem lehet betartani, ráadásul napi 1 liter whiskyt iszik, az angolok között vannak rendesek is, helyre legények, pelyhes állú pofák, félelmükbe megnyomják a ravaszt, agyonlőnek 5 tyúktolvajt, tiszta Mexico, menekülnek, mint patkány a süllyedő hajóról, és akkor mi lessz itt helyettük? belegondolni is rossz, egy lyukas lyuk, amin még a lyuk is kifolyik, reméljük a legjobbakat, már rendes papírral se engednek át, órákba telik minden út, orvlövészek lesnek, hírzárlat minden fronton és blokád, pósta nincs, nyugtalan vagyok és tehetetlen, a levélírás nyugtat meg egyedül, ti meg ringatóztok az Adrián, vagy hol?

Még nem vagyok annyira öreg, hogy azt hihessem, soha többé nem találkozunk ebbe a büdös proliéletbe, nem is vagyok öreg, tudod, hány hím nyála csorog még, ha meglát, a minap is egy alak odalép hozzám a piacon, hogy mi találkoztunk már, szerinte egy kiállításon, amit Apus nyitott meg, és hogy a Henrik Apfelbaum az egy nagy ember, én csak mosolygok, mint egy elsőbálozó, hozhatja a cekkert, a ház előtt kipattantam az autójából, én már nem akarok kalandokat, Henrik a minden, halálos szerelmes vagyok bele újra, a gyerekeim közbe felnőttek, ez az élet rendje, és amennyire örülök, hogy elszántad magad, hogy elmenj innen, annyira fáj érted a szívem, az én kemény és szívtelen anyaszívem, mert nálam a világforradalom volt mindig az első, a család csak második, és annyi lányt örökbe fogadtam, és a sajátjaimat elvertem a háztól, nyilván az ifjúságom múlik el most, hogy elmentél, ezért ver úgy a szívem, Apus alszik, kész csoda, mert külömben egész éjjel olvas, elsötétítés van, forgolódtam az ágyamban, rájöttem, hogy engem nem érdekel a munkásosztály, nem érdekel a világforradalom, engem csak az az egy érdekel, hogy veled meg a húgoddal mi lessz, hogy a 2 lányom boldog legyen, az esküvődön, 46ba, Hanukakor, érdekes, még nem éreztem, ahogy ott ültél, fátyollal a fejeden, és a hímzett hófehér ruhádba, és mosolyogtál, rád esett a fény, mint egy gyémántkorona a bámulatos almafamosolyoddal, ami beragyogott mindent, Jerusalemba, és a kertben az a jásminillat, a kredenc előtt, amit úgy irigylek a nénikédtől, a napra lehetett nézni, de terád nem, ott ültünk csöndben, összetörted a poharat, és akkor asszony lettél.

Táncolt volna a Robi, de ne kísért volna haza, akkor még Tim is megvolt, neked csak egy go between32 kellett, nem kényelmes a dual obligation, hogy a Robi vigye a leveledet Alexandriába, és te ne kíséret nélkül menj haza éjjel, Robi bekapta a horgot, attól fogva nem volt leállás, míg be nem adtad a derekad, ez a nudnik33 még a szertartás alatt is vicceket sütögetett, mivel ő ateista, és erre föl kell hívni a világ figyelmét, a végén a rabbi is elnevette magát, kint a kertben elkészült a kép, szépek voltatok, világszépek, Robit komollyá teszi a szemüvege, te meg elnézel valahová, ki tudja, a messzeségbe, a mandulaszemeddel, mögöttetek a cédrusok a lágy decemberi napfényben, és ahogy ülök most a sötétbe és pityergek, hát kiderül, hogy Apus se alszik, hajnali 2kor megállt az ajtóba, kigombolt pizsamába, gyűrött képpel, a bajusz egy ugrásra kész szöcske az orra alatt, rosszabb, mint egy Chaplin, mondtam neki, szedje le, másnap leszedte, de ettől meg olyan csupasz lett, hogy meg se ismertem, egymásra néztünk és bőgtünk, rég sírtam ilyen jót, és most, ebben a szent pillanatban megjött az első lapod Athénból, amit 2 hete adtál föl, Inshallah! Halleluja! majd kiugrottam a bőrömből, ti azóta már egészen máshol jártok, lehet, hogy már Prágába?

Robiról el tudom képzelni, hogy micsoda lángoló szónoklatot tartott az Akropolison, liberté, egalité, fraternité, franciául, németül, angolul, 3 vicc nélkül nem úszta meg a hallgatóság, a görögök megérik a pénzüket, de a törökök is, az 5 görög meg az 5 török, gyönyörű lehet az Akropolis, mennyi éhezés, mennyi vér, mégis egy zsarnokot ültetnek a nyakukba, hiába, az angolok náluk akarják behozni, amit nálunk eltréfliztek, én mondom, Hanna truccból választja a Horowitzot, hogy bosszantson minket, az meg féltékeny, én is az volnék, ha a húgod lenne a feleségem, ez a hallgatag, titokzatos perszóna, mit eszik ezen, még érthető volna, ha velem flörtölne, egyébként ha jön, mindig kezet csókol, pontos, mint a Wiener Walzer, hozott 4711 kölnit is, a kedvencemet, amit itt lehetetlen megtalálni, és van egy lenyitható tetejű, ezüstszürke Ford de luxe-a, ami igen jól áll a húgodnak, ráadásul, ami Apusnál komoly előny, Horowitz héberül perfect, van aki szerint nem lehet zsidó, mert rendes zsidó ilyen szépen nem tud héberül, zenetörténész, mindenféle hangszereket gyűjt, és rajong Ovidiusért, az apja éhen halt, hogy mért is kellett a Horowitz papájának az esküvő után visszaadni a hozományt, miután kirabolták az apósa ékszerboltját, meg hogy egy bolond nagybácsi a Horowitz papája nevét a közleménybe Dagobertre változtatta, mivel a Dávid nem elég német, Dagobert, mondta Apus, mint egy ínyenc, és följegyezte a szép kalligráfikus betűivel, aztán kiderült, hogy a nagybácsi a küldöncöket lecsalta a pincébe, és ott ajánlatot tett nekik, úgyhogy nemsokára át is fúrták a falat, és kirabolták őket, csak egy kupac kakát hagytak a bolt közepén, és ezek után a papájának vissza kellett adni a hozományt, erre Apus annyit felelt, hogy Szuszlowicz néni szerint a fokhagyma nagyon egészséges, és hogy a friss levegő jót tesz a gyerekeknek, leírom, pedig nem szabadna, erről ne tudj, szerintem Hanna terhes, furán néz, bandzsít, és hányni jár, lehet, hogy csak képzelem, de megkérdezni tőle? inkább a halál! a tenger, mesélj, milyen volt? imádok minden tengert, a szerelmem a tenger, a szakadó tajtékot nézni, míg remegve hasítja a hajó a zöld hullámokat, sok tűöltés, sirályok szállnak a hajó után, képzeld, ma végre megkaptam a képet, ami a hajón készült, csak 3 és ½ lány jutott 17 fiúra? én nem unatkoztam volna, de hogy nem süllyedt az óceán fenekére az a conserv doboz, amibe pálcikát szúrtak, te vagy a legszebb, a napra lehet nézni, de rád nem, Robi iszonyú büszke az ő Ingrid Bergmanjára, meg, gondolom, féltékeny, amikor mi hajóztunk Alexandriába, épp 26 éve, egy matróz, mikor szoptattam, jön és néz, és mosolyog, én meg mosolygok vissza nagy ártatlanul, hozott egy tábla svejci csokoládét, halandzsált valamit az istenadta, két aranyfoga volt elöl, Apus közbe Zentán udvarolt a zsidó korcsmáros sánta lányának, akivel merő szívsajnálatból egyre többször járta körül a zsidó temetőt, én meg mosolyogtam a négerre, mint a ma született bárány, többnapos verítékszaga volt, mint a mosdatlan oroszlánnak, elkérte Dávidot, nem szívesen adtam, hogy az milyen édesen aludt a karjában, kalácsfehér fenékkel, magyarázott valamit a családjáról, a szívére tette a kezét, bevallom, később csókolóztunk is, olajfoltos fehér trikó volt rajta, a válla mint Herculesnek, éjjel nézem a csillagokat, anyám a kajütbe Dáviddal, hát ez ott áll mögöttem, nem tudom, hogy történt, elkapta a hajamat a tarkómon, hagytam, és hogy Alexandria milyen gyönyörű, szívesen ott maradtam volna valamelyik palotába, ami a tengerre néz, hallgatni a hullámokat, a piros balettcipőd meg itt maradt, majd utánad küldöm, fogsz te még balettozni, kismadaram?

Mikor Hanna letette a csellót, 16 és fél évesen, pedig mindenki mondta, mekkora tehetség, úgy volt, hogy Toscanini meghallgatja Jerusalemba, emlékszel, hogy mezítláb szaladtál meghallgatni a IX. szimfóniát? és utána napokig ömlöttek a könnyeid? itthon mindig szólt Vivaldi meg a Fauré, jaj, csak azt tudnám feledni, mindig azt kértem Hannától, hogy játssza el még egyszer, de tífuszt kapott, soká nem gyakorolt, és Apus, a nagy pedagóg, de inkább demagóg, azt mondta, hogy ha nem gyakorol, nem lessz belőle NAGY művész, erre Hanna azt felelte, hogy ő nem akar NAGY művész lenni, és többé hozzá se nyúlt a csellójához, kerülgetjük, mint macska az asztallábat, eladni nem szeretnénk, megtartani nem tudjuk, de hát a legbölcsebb a legbutább.

Végre! végre! végre megjött az első igazi levél Prágából, mostanig csak 1 képeslap jött, meg a hír az Világ Ifjúsági Találkozóról, hogy nagykanállal eszik egymást a zsidók, hogy ki képviseli az igazi baloldalt, Apus szerint ő is cionista, mert ő perfekcionista, gondolom, Robi belevetette magát az osztályharcba, felvonulás 40 ezer ember előtt, Robi se ijedős, fölpattant a dobogóra, mikor a Hátikvát34 kezdték énekelni, néha engem is meg tud hatni, bizonyos érzemények úgy be vannak ivódva az ember lelkébe, de ezzel kezdeni egy világbéke festiválon, lihjót am hofsí bearcénú,35 mert ez a föld egyedül a miénk, meg a kék csíkos zászlót lengetni, mikor a delegációba arabok is jutottak, büszke vagyok Robira, nagy reményeket fűz hozzá a vezetőség, még a Horowitz is fölső fokon beszélt róla, te sokkal szebb vagy, mint a Lepesinszkaja, csuda jól áll rajtad a brigád egyenruha, a széles bőröv, a férfiruhától te vadítóan nőies leszel, a Lepesinszkaja egy primaballerina, a felhők fölött lebeg, és te olyan gyengéden nézel rá, bearanyozod a mosolyoddal, büszke vagyok, hogy az én elvtársaim kiharcolták, hogy arabok is legyenek a delegációba, a közös ellenség az angolok meg az amerikaiak, ha elhordják az irhájukat, nem tudom, mi lessz, csak az a biztos, hogy semmi se biztos, szép, hogy Robi elintézte, hogy a végén felhúzzák Prágában a palestinok zászlóját is, a Robi megsértődött, mert nélküle mentél Lidicébe? ha ő nem akart menni, akkor hogy másként mehettél volna? tegnap láttam a Pathé híradóba, ahogy Prágába a félmeztelen négerfiú énekel a búzamezőn a gyümölcsről, ami ott lóg a fán, tudjuk, mire utalt, olyan szép volt, mint Paul Robeson abba a törzsfőnökös filmbe, ami különbe egy nagy marhaság volt, ti már albérletbe vagytok Pesten? vagy mit írsz, communában?

Vigyázz, a Robinak nincsenek gátlásai, félig öltözött leánykák libbennek a folyosón, reccsen a padló, indul a ruhásszekrény, külső Bécsi ucca 1. IV. em.? írhatok oda? de rég jártam arra, hogyhogy 2 szalmakalapos ló várt titeket a pályaudvar előtt, talán karnevál van? vagy ez már politika? legalább kiment elétek valaki? valamelyik bácsikád vagy nénikéd? mingyár itt az ősz, nincs meleg holmitok, az ősz ott nem tréfadolog, itt enyhült a chámszín, arra kérlek, ne vesd bele magad az agitációba, ti úgyse szavazhattok, már az is borzalmas, hogy közös klozettra köll járni a gangon, de az ember mindent megszokik, „a hideg megtanít szenet lopni”, forrón gratulálok a 100 communist MP-hez a parliamentbe, a fasiszták támadják a választás tisztaságát? „lélektiprókról” makognak? meg hogy gyanús, hogy egyik napról a másikra annyi ember belépett a pártba? ezek nem tudják elképzelni, hogy a nép magától felismeri, mi kell neki, és a népnek tetszik, hogy leszállítottátok a tej árát, ráadásul hazajöttek a hadifoglyok, a Pfeiffer meg csak ne ugráljon, ha vesztett, vesztett, inkább fütyüljön, nomen est omen, az osztályharc tűzzel-vassal folyik, vigyázz, bubale, Robit a pártból minálunk simán ki fogják csapni, mert nem jött vissza, ezért ő itt árulónak, sőt, sikkasztónak számít, mivel a párt pénzén utazott, nálatok meg gyanús, pedig csak lehetne valamire használni egy ilyen 8 nyelven hadováló ürgét, majd segít a Gazsi, Imola férje, nem rossz ember, szerintem kispolgárok, de ezt csak magunk között, ő már legalább beépült, megszenvedte a munkaszolgálatot, Imola bujkált a pici babájával, ahogy Gitus is, azon a szörnyű télen, míg dörögtek az ágyúk, sajnos Imola mindig szívből utálta a kishúgát, aki elvette a neki járó szeretetrészt, de erről többet nem írok, tényleg találkoztatok Pesten a canterbury érsekkel? ő legalább büszke, hogy a Sovjet Unió barátja, you are a bonny lass!?36 ezt fuvolázta, amikor meglátott? you are a bonny lass! de Apus szerint nem érsek, csak érseki helynök, nekem egykutya, a lényeg, hogy a szíve vörös, vigyázz magadra, mikor Beirutba laktatok a húgoddal, két földöntúli szépség, egész darázsraj zümmögött körülöttetek férfiakból, akkor is féltettelek, te olyan naiv vagy, Timről több szót ne ejtsünk, a mamája bűne volt, hogy elhagyott, visszaparancsolta, mert kevés volt a férfi Angolhonban.

Most megint Ben Shemenből írok, az iskolafalu egy felborult méhkas, teljes a bizonytalanság, felfordult a világ, csomagolunk, Apus mindenhova cipeli a szótárait, meg a 3 másolattal írt levelezését, a Gromiko beszéde megnyugtatott valamennyire, de azt senki se mondja ki, hogy itt már rég hadüzenet nélküli háború folyik, az Arab légió gyülekezik, mint viharfelhő az égen, nagyobb a füstje, mint a lángja, mindenki arról a fölosztási tervről beszél, ami senkinek se jó, nem kirakós játék a népek élete, ha egyszer szétverik Palestinát, nem rakja össze senki, és háború lessz belőle, oszd meg és uralkodj, te kis hiszékenyem, eszel rendesen? eszel még heringet csokoládéval? amivel megőrjítetted az udvarlóidat, én egy röndes szögedi halászléért a világ végére is elmennék, meg a füstölt sonkáért, meg a csípős kolbászért, meg paprikás szalonnáért, ezt mind meg kell szoknod, hiányozni fog az avokádó, meg a datolya, meg az eskolit,37 meg a dág máluách,38 de az itteni cirkusz meg lövöldözés ne hiányozzon, nem mindenhol ragyogott még föl az igazság Vörös Csillaga, mennyire boldog leszek, ha megtalálod ott a helyed!

Borzasztó hálás vagyok a szívjóságodért, hogy ilyen szépen írtál, mi ezt már meg se érdemeljük, kár, hogy Robi aláírni se ért rá, de az a megjegyzésed sehogy sincs ínyemre, hogy ha mi nem jövünk Magyarországra, akkor te visszajössz, utálom, ha blackmaileznek,39 ne félts te minket, iratkozz be az egyetemre, és tanulj, a nyelvet előbb megtanulod, mint észrevennéd, olvass naponta Szabad Népet, mesélem mindenkinek, hogy üdvözölted a taxi chauffeurt, „na, szervusz, te jóember!” Robi majd elsüllyedt szégyenébe, a születésnapomon a papám engem a „Nyílnak a völgyben a kerti virágokkal” ébresztett, kezdtem ma hímezni neked egy kis vászontáskát, paradicsommadárral meg virágokkal, ha hímezek, minden rendbe van, egyenesbe jövök, megnyugtat, de visszajönni? legyen eszed! itt senki se tudja, mi lessz a jövő héten, 1 óra múlva vagy 1 perc múlva, majd jól lehord Apus, szerencsére nem ér rá, mert az évnyitóval van elfoglalva, csak néha lődöznek a határba, az erdőbe hajnalba madarak röpködnek, enyhül a hőség, kicsi gyerek vagy, ha azt hiszed, hogy nekünk pihenésre van szükségünk, az még odébb van, mi nem nyugszunk, amíg levegőt kapunk, Apust életbe tartani, egésznapos állás, ha valami kalóriát bele akarok erőszakolni, rám néz, és azt mondja, hogy a Szuszlowitz néni szerint a fokhagyma nagyon egészséges, nálatok könnyebb az élet, a párt árgus szemekkel nézi az árdrágítókat, itt napról napra nő az infláció, sok a nyerészkedő ebbe az icipici kis országba, alig nagyobb mint Sardegna, de ha mindenki azon töri a fejét, hogy hogy tud innen elmenni, nem tudom, lessz-e belőlünk valaha is igazi ország, ahol mindenki boldogul és nem gyűlölik egymást, akkora fölfordulás van pár dunam földért, mint máshol egy földrészért, ne felejtsd, hogy te fiatal vagy, és tudsz assimilálódni, mi már egyszer assimilálódtunk Palestinába 30 éve, én már gyűlölnék újra vándorútra kelni, nem beszélek arabul, de mégis úgy érzem, itt a helyem, végülis egy öreg zsidónő vagyok, de a legfontosabb, hogy mi kommunisták nem választhatjuk, mit csináljunk, a helyünkön kell helytállnunk, most megy ez a felosztás, senki se tudja, hogy lessz külön az arab meg a zsidó, ez az egész egy seb, ami sose fog beforrni, véres viták folynak a nagy semmiről, ha együtt van 5 ember, alakít egy bizottságot, rögtön van pecsét, meg zászló, aztán fél év múlva kettészakadnak, új ellenséget keresnek, és így tovább, jön valaki, azt mondja, ő baloldali, közbe gyűlöli Stalint?

Mi alig jutunk hírekhez, vannak napok, hogy teljessen el vagyunk vágva a világtól, normális esetbe heti 2x van pósta, nem tudom, örüljek-e neki, vagy sírjak rajta, de az olyan embert, aki megszokta, hogy véleményt cserél a világgal, apátiába tudja dönteni, ha a világ, bármilyen ronda is, megszakítja vele a kapcsolatot, csak annak örülök, hogy ti biztonságba vagytok, és ha úgy döntesz, drága kislányom, hogy ott is maradtok, én ebbe nem szólhatok bele, de neked kell tudni, mi a jobb neked, itt, ahol a kevés kútba, ami van is, mérget szórnak, a zsidóság be van zárva a városokba, arab gerillaosztagok az országutakon, megy a mosakodás, meg a mutogatás, a britt oroszlán csóválja a farkát és élesíti a körmét, de lehet még belőle fogatlan oroszlán is, bár ezt senkinek se kívánom, most is ki akarja húzni az egyiket a technikusom, az az áldott jó lélek, ha meglát egy fogat, rögtön ki akarja húzni, nem árt, ha az ember néha magával is törődik, a fényképen, amit szívből köszönök, olyan vagy, mint egy girhes macska, én a kövér macskákat szeretem, írd meg, ha nincs elég pénzetek, persze mindenkinek hencegek a képekkel, olyan gyönyörű vagy, csak egyél rendessen, ha jegyrendszer van, akkor a Robi szerezzen 2x annyi jegyet, annyira elszomorít, hogy megint kezded, hogy ha mi nem megyünk oda, akkor te jössz ide, vedd már le ezt a gramofónlemezt, ideje a saját életedet kezdeni, most mitől ijedtél meg? sikerült már kideríteni, kinél landolt a 100 dollár? ha orvosi tanulmányokat folytatsz, akkor teljes szívvel, a beiruti oklevelet ott elfogadják?

Robi nem írt, összevesztetek? ½ éve se vagytok együtt, és többször szétmentetek, mint mi Apussal 30 év alatt, nem mintha tragikussan venném a lányaim házasságát, a Horowitz nemrég idejött, letérdepelt Hanna elé, aki átmenetileg hazaköltözött, és újra megkérte sírva a kezét, Apussal mi is eljártuk az összes lehetséges násztáncot, azt is, ami nincs benne a tanrendbe, de a férjedtől elvárnék pár sort, biztos nem törne le a keze, amíg naponta kérésekkel bombázott minket, hogy igazolást kapjon, addig tudott kedves megilákat40 irkálni, mondd, hogy bírjátok a pesti telet? nagy a locspocs? most nincs túl sok pénzünk, Száskával küldök 10 dollárt, Abale el van foglalva a 350 tanulójával, a legnagyobb zűrzavar közepette, a hadiállapotok alatt is fönn kell tartani a rendet, ez olyan, mint egy külön ország, ahol Apus a minister elnök, Apus nagy mester, ha ideges, azt a világ nem látja, de én tudom, hogy remeg minden idegszála, és a füstöt vágni lehet a szobájába, ha mondom, hogy pihenjen, görbén néz rám, és csak annyit mond, hogy „Oroszországba mindenki zsidó, mindenki zsidó, mert így kívánja gróf Karácsony Guidó, gróf Karácsony Guidó”, aztán fütyörészik egy sort és odébbmegy, a végén én iszom meg a levét, mert egy szellőtől ágynak esik, és ha nincs más dolga, rögtön rákezdi, hogy ő valójába egész mást csinálna, és hogy utál tanítani, hiába hogy a kis növendékei imádják, pedig rém szigorú, hozzánk bárki bejöhet, kopogás nélkül, Abale most azt mondja, hajlandó lenne nálatok is dolgozni, de az csak valamilyen tanítás lehet, valami zsidó vonalon, de meg kell mondanom, hogy én gyűlölnék újra vándorolni, még a gondolatától is kiráz a hideg, a szobádat mindenesetre még 1-2 hónapig tartani fogjuk, bár igen drága, és nincs semmi pénzünk, nem tudom, a holmitokkal mi legyen, csomagokat csinálni nincs erőm, Robi öltönyei mind megvannak, nem dohosodnak és nem molyosodnak, de ha jön az esős évszak, akkor be kell majd hozni a ládát a teraszról, és akkor baj lessz, mert a fürdőszobába nem fér be az a böhöm nagy utazóláda, de azért jó lenne tudni, hogy mik a terveitek, jöttök? maradtok? én rátok bízom a döntést.

Írod, hogy Robi gyűlöli a banki meg irodai munkát, mert az a természetétől idegen, és hogy neki a bankok az ellenség, ezt megértem, de csak gondoljon bele, hogy másnak egyáltalán nincs munkája, inkább az a baj, hogy túlvállalja magát, nem tud nemet mondani, főleg pártvonalon, azok ha megérzik a vérszagot, kizsigerelik, a végén semmit se végez el rendessen, a Pártnak, elismerem, nehéz nemet mondani, de azért vannak határok, ugyanez Apus rákfenéje, mindenki szipolyozza, írjon ezt, írjon azt, neki csak 1 perc, elvégre íróember, és akkor naná, hogy nem jut íráshoz, én eltengődöm kódiskenyéren is, mint az ég madarai, a csokiban a bittert szeretem, azér ő legyen inkább bitterzűsz,41 erre Apus rám néz a huncut kék szemeivel, hogy Amzel Ernő azt mondta, hogy „mindig nézzél a földre, mert ott mindig találsz valamit, és ha tudni akarod, ez az Amzel Ernő verseket is írt azután”, majd megfullad a nevetéstől, üzeni, hogy a Dunavölgyi bank nem a világ legpocsékabb helye, előbb-utóbb lessz Robinak olyan állása, ahol értékelik majd, nemcsak a nyelvtudását, hanem a szellemi képességét és a párthűségét is, fő a jókedv és az optimizmus.

Gyermekem, el nem tudod képzelni, mennyire szeretném hallani, ahogy magyarul csacsogsz, már a Karolina úton laktok? Budán jobb a levegő, a húgod elment Beirutba, hogy befejezze a semestert, és bár néha undok, most jut eszembe, a bátyádról még egy szót sem írtam, sajnos Henrik túl kemény volt mindig a Dáviddal, amilyen magasröptű humanista, apának pont olyan fafejű, mint fiúnak a Dávid, neki ő nem elég okos, ő büszke akar lenni rá, már az iskolapadban halálra kínozta, szegény bátyád rettegve járt iskolába, a Dávid az nem egy entellektüell, a Dávidot nem érdekli az irodalom, a Dávid a praktikus dolgokat kedveli, esztergálni meg villanyt szerelni, pedig oda van Apus a népek egyenlőségéért, és el se tudod képzelni, mennyit segít nekem Dávid, de ha itt van, és jön, mert annyit segít, az apja rá se néz, vagy tesz valami rosszmájú megjegyzést, a Hanna undok, mégis rémesen hiányzik, még van egy utolsó éve Beirutba, most már egy lányom sincs velem, úgyhogy majd keresek valakit, akit szerethetek, nem bírom ki, ha nem szerethetek, azért remélem, mégis jobbulni fog előbb-utóbb a húgod viszonya a Horowitzcal, nem tudnak zöldágra vergődni, Horowitz már azon van, hogy elhagyja, nem egészen értem ezt a lányt, mindent megkap, amit egy nő kívánhat, ha akarja, tartson szeretőt, végre már eldönthetné, hogy vele vagy nélküle, most kapott az élettől egy kis haladékot, azt mondja, ő szerelmes akar lenni, de nekem csak megesik a szívem a szerencsétlen Martinon, ahogy megáll az ajtórésbe csokornyakkendőbe, kezébe csomag, kérdi kisfiú hangon, beszélhetek Hannával? mutatom, hogy bent van a szobába, ez a fiú egész libát hozott a nehéz időkbe, nem tudom, hol szerezte, ruhajegyet is kaptunk tőle, nagyképű, éles nyelvű, szarkasztikus, senki nem ér föl a talpáig se, a zenéhez csak ő ért, Hanna meg csak annyit mondott, enough is enough,42 ismered, konok mint az öszvér.

Csak most értettem meg a leveledből, 3szori elolvasásra, hogy végleg elváltál Robitól, ha ettől most jobban érzed magad, akkor rendbe van, Robi majd talál helyetted mást, nekünk itt most sajnos nincs egy fillérünk se, 2 hónapi fizetésünkkel tartoznak, nekünk mindig tartoznak, és mi is mindig tartozunk valakinek, és a nyakunkon a Rosh hashana,43 úgyhogy bejöttünk Jerusalemba az öregekhez, persze miféle ünnep ez, mikor kijárási tilalom van, harckocsik dübörögnek az utcán, közbe Róbert egy nagyon szigorú és utolsó figyelmeztetést kapott az itteni Párttól, hogy haladéktalanul térjen vissza, most nem tudom, küldjek-e csomagot vagy se, vagy várjak még, közeledik a tél, és nincs elég meleg ruhád.

Nem értem, drága gyermekem, mért vagy annyira kétségbeesve, hogy nincs melletted Anyád és Apád, meg is látogathatunk, a húgod a védelmébe vett, mintha mi valaha támadtunk volna, remélem, megérted, hogy mi semmi módon nem kívánjuk jövendő tanulmányaidat ellenezni, sőt, ha kielégülést szerez, akár szellemi, akár lelki téren, hát csináld, nekem csak egy kérésem van hozzád, maradj egészséges, és igyekezz nem nagyon lefogyni, a te tested olyan, mint Inka nénédé, az, ha egyszer veszített a súlyából, azt már soha többé nem nyerte vissza, mondd, hogy van a karod? nem ficamodott ki? és az alergia? remélem, jobb ott számodra a levegő, és nem olyan agressivak a virágok, egyszer majd tényleg szükségünk lessz a segítségedre, hát legyél valaki, legyél orvos, és akkor jobban fogsz tudni nekünk segíteni, ez a folyton változó időjárás rosszul hat a szívemre, azt hiszem, tényleg ideje megkezdeni a visum szerzését részünkre, nem gondolod? mondd, kinek adsz te angol nyelvleckéket? kapsz annyi óradíjat, hogy telik belőle mindenre? micsináljak Robi öltönyével, adjam el? esőben kint hagyni lelketlenség volna, a fürdőszobában meg a láda nem fér, de Robi olyan szépen, melegen írt, egész meghatódtunk, annyira örülök, hogy kibékültetek, remélem, tetszik az új helyetek, csendes legalább? a korábbinál biztos csendesebb, tudsz készülni a vizsgákra, kérlek, írd meg, van-e elég meleg takaró az új otthonotokban.

Apus lázasan dolgozik, valósággal korbácsolja saját magát, benne van a taposómalomban, szeretne másként élni, de nem tud, az iskola leszívja az alkotóerőit, tegnap én is fölöslegesen bumliztam be Jerusalemba, nem találtam senkit, csak a szüleimet, bementem a főpóstára, hogy föladjak egy csomagot a régi címedre, a meleg bélelt fésülködőköpeny van benne, ha ezt megkapod, küldök még néhány takarót és lepedőt, ezt-azt kénytelen kelletlen eladtam, legyen miből fönntartani a szobát, Robi csak hálás lehet, hogy megszabadítom a fölöslegtől, lehet, hogy az egésznek nincs értelme, mert vagy a szoba vész el, vagy a holmi, 20 fonttal tartoztok a szabónak a Robi öltönyéért, azzal mi legyen? a baj csak az, hogy Apust egyetlen napra se tudom itthagyni, én vagyok a Cerberus, állandó gondoskodást igényel, nem is annyira testit, sokkal inkább lelkit, na majd a húgod megvigasztalja, én annyira fáradt vagyok, és fájó szívvel érzem, hogy Apusnak sokkal erősebb szellemi segítségre volna szüksége, mint amit én, buta vénasszony, közel az 50hez, nyújtani tudok, a múltkor egy igen csinos német festőnő adta be neki az injekciót, úgyhogy Apus egész jókedvű lett, a festőnő már készül vissza Berlinbe, pont Berlinbe? föl nem foghatom, hogy azok közé visszamenni, mi viszont mélyen itt gyökerezünk, ezen már nem változtathatunk, this is this, zehuze.

Írhatnál valamit a csepeli sztrejkről, a rádiónk egy szemét, Magyarországot nem lehet hallani, állandóan recseg, csak tudnám, édesem, miért nem érzed, mennyire szeretlek, és biztos lehetsz, hogy hamarossan találkozni fogunk, az életben meg kell tanulnunk várni, különössen nekünk, és különössen a mi időnkben, meg minden időben, Timtől nem jött levél, jobb is, semmire se jók a lezáratlan ügyek, nálatok legalább van tervgazdaság, meg az államosítások is megteszik a magukét, itt a politikai és gazdasági helyzet nagyon feszült, és vannak haszonélvezői, legalább egyszer az arab és zsidó proletariátus összefoghatna a gazdagok ellen, de sajnos a Histadrut44 egy cionista banda, az nem szakszervezet, hanem kompromisslerek, nem harcolnak, csak alkudoznak, azon kívül milyen szakszervezet az, akinek saját gyára van? engem nem érdekel, nem irigylem tőlük, van itt rajtam kívül elég pánikra hajlamos ember, én viszont sose fogok közéjük tartozni, láttál mostanába valami jó kis Sovjet filmet? a csepeliek a drágítók ellen tüntettek, írod, a rádió sztrejket mondott, 400 proli bement a parlamentbe, hogy fértek el azok ott bent, te arról írsz, hogy nálatok már tél van, itt meg olyan meleg szél fúj, hogy mindenkinek elmegy tőle az esze, aki mostanáig nem lett bolond, ezután lessz, remélem, az új szobátok kényelmes, és ott végre boldogok lesztek a Robival, aki ezek szerint elég erősnek érzi magát ahhoz, hogy újra családi életet kezdjen, jobban van már egészségileg? és ez az új állása már biztos? mert már nagyon sokszor előre hencegett, komoly emelkedés ez neki, mostanáig mindenki kihasználta, nem csoda, hiszen a mamájával egy ágyba aludt, az meg mindent a segge alá tett, lényeg, hogy pártvonalon végre egyenesbe jöttök, nálunk most mindenki azt kérdezi, hogy hogy a fenébe képzeli Tscherapkin a területek felosztását, Tscherapkin így, Tscherapkin úgy, egyáltalán ki az a Tscherapkin? háluká, háluká,45 ezt ismétlik, mint a papagájok, és sajnos mindenkinek van véleménye, el se tudod képzelni, az emberek hogy harcolnak a felosztásért és a felosztás ellen, személyesen nekem az a véleményem, hogy nem eszik olyan forrón, a balettcipődet mégis Ayalának adtam, nem baj? most már tudsz magyar újságokat olvasni? te úgyse fogsz már balettozni, Ayala meg majd kiugrott a bőréből, nekem már csak Ayalám van, a fogadott lányom, a saját lányaim elhagytak, a butuska Ayalának nincs senkije, ez a kis ördöngős mindennap bejött hízelkedni, Apus beleszeretett, én meg örökbe fogadtam, Apus, mikor 2 hete nálatok járt, a nagy sietségbe ott felejtett pár nyakkendőt, köztük egy nagyon szép szürke színűt, selyem, acélszürke, fekete mintás, Róbertnek biztos nem kell, Apus kedvenc nyakkendője, szeretné visszakapni, nézd meg, hol van.

Itt a világ háta mögötti faluban csak ürességet és közönyt érez az ember, az egész nagy novemberi ünnepségből csak egy szerény kis somér hácáir ünnepség jutott nekem, meg pár bánatos moskvai gramofónlemez, remélem, hogy a húgod talál magának egy biztos állást, „Nyomorult test, amely már ronggyá foszlott az élet hasztalan terhe alatt, már csak parazsat őriz, de acélt keményítő tüzet nem lobbanthat mégis öregen és haszontalanul nekünk is jutott a jó és szép legnagyobbja Látjuk a csillag ragyogását, a csillagot, mely világít, melegít és éltet nincs fájdalom, gyász és szenvedés annak, aki felfogja és megérti, mit adsz nekünk Sovjet Unio, mi vagyunk a sors kiválasztottjai, akik boldogan köszöntünk és veled ünneplünk Sovjet Unio 1947 nov. 7. Tel Aviv”, remélem tetszik a versem, szerintem gyatra, Apus ragaszkodott hozzá, hogy elküldjem, Hanna megint olyan csinos, kivirult és egyáltalán nem látszik boldogtalannak, ez a terület-fölosztás egyre komplikáltabb, külföldön mindenki föl van háborodva a felosztási sémán, amit a Soviet Unio javasol és más haladó erők az E.N.Sz-be, hogy az araboknak is jusson egy kis morzsa, de ez az új térkép tényleg úgy néz ki, mint egy giliszta meg egy bolha párviadala, az új E.N.Sz-főtitkár is megéri a pénzét, hogy lehet valaki ilyen névvel főtitkár? hogy tudhat egy Trygve Lie bármit is elintézni?

Már Apus is a felosztásról ír cikket, belement a csapdába, mondtam neki, várjuk ki a végét, ez tipikussan olyan dolog, amibe senkinek se lehet igaza, ráadásul rossz szokása szerint irtóra megnehezíti magának, lehet, hogy egy kicsit nagyon gőgös is, mert úgy érzi, ezt a kérdést rajta kívül senki se tudja megválaszolni, úgyhogy ő véres verítékkel kihozza belőle a nagy büdös semmit, a lényeg ugyanis nem a papíron van, hanem hogy mindkét fél elfogadja, viszont ez egész biztossan nem fog megtörténni, másrészt kit érdekel az ő véleménye? és mennyire igazam lett, mert az elvtársak ráfogták, hogy revizionista, ami a mi köreinkbe dupla sértés, mert a régi német socdemeken kívül Zsabotinski híveit jelenti, akik Nagy-Israelt akarnak, a Duce-imádó Zsabotinskit még Ben Gurion is „Vladimir Hitlernek” hívta, de Apus hajthatatlan, egy tucat térkép van kiterítve az íróasztalán, a térképek alatt várakozik Tonio Kröger meg Schwejk der brave Soldat,46 én cionista vagyok, mondja ő, vagyis perfekcionista, ezt már hallottuk, mondom neki, amikor 20 éve Párisba utazott, az unokatestvéréhez, aki caricatura rajzolásból fagyoskodott és éhezett egy wécétlen padlásszobába, és nem értette, hogy az én Henrikem, aki először volt Párisban, kívülről fújta, hol a Concorde, a Luxembourg meg a Pantheon, hogy melyik a Szajna bal oldala és melyik a jobb, rivgos,47 mondta a kuzinjának, aki még franciául se tanult meg 3 év alatt, és nem ment el a Louvre-ba, éhen is halt, de ennél fontosabb, hogy utolsó levelembe említést tettem „egy bizonyos hozzánk közel álló személyről”, kiderült, hogy nem bűnös, csak a kedves barátaink keresnek egy áldozatot, a helyzet épp olyan rossz, mint 1943-ban volt, mindenki gyanús, végre egy sokkal jobb rádiót szereztünk, élvezem hallgatni a magyar adást, sajnos csak éjszaka jó a vétel, akkor meg holt fáradtak vagyunk, és alszunk, Ben Shemen nem sziget, inkább aranyozott kalicka, mi elfelejtünk mindent és mindenki elfeledkezik rólunk, néha olyan dühösek vagyunk, mint a vadállatok, de többnyire teljes apáthiába vagyunk süppedve, nincs erőnk, hogy harcoljunk akármi ellen, de még azt se érezzük, hogy nekünk lenne igazunk, pedig az ellenfeleinkről biztossan tudjuk, hogy nekik nincs, félek, elvesztek a csomagok, csak volna már végre valami állandó címetek, nagyon kellemetlen, hogy nem lehet biztossat tudni ezekről a csomagokról, nagyon hideg van nálatok?

Az újságjaitok biztos megírták, hogy civil war48 van minálunk, és senki se tudja megmondani, mikor vagy hogy fog véget érni, a jordánok, a syrek, egyiptomiak, libanoniak, meg az iraqiak egyszerre a világ 3 égtája felől nekünk estek, természetessen túlerőbe vannak, minket csak telefón köt a világgal össze, az se mindig, folyton megszakad, 2x egy héten élelem és pósta jön Telavivból, de az út Lod felé nagyon kockázatos, nem tudod elképzelni, hányszor szeretnék odarepülni hozzátok, van végre 1 rendes szobátok? ez örömhír volna, most jön nálatok a karácsony, tudsz legalább egy kicsit pihenni? kikkel fogsz ünnepelni? de kár, hogy nincs egy-két tehetősebb rokonunk, aki egy jó szobát és jó ételt tudna adni, ami a póstát illeti, küldtünk 1 légipósta-levelet a születésnapodra, volt benne 1 halványkék selyemkendő, úgy látszik, elveszett, persze, ha ez lenne az emberiség legnagyobb problémája, akkor se lenne érdemes ilyen apróságok miatt bosszankodni, bombák robbannak, én meg egy kendő miatt aggódom, a leveledből kiderült, hogy letetted a féléves vizsgáidat, legalább így nincs időd értünk aggódni, a magyar újságok eltúlozzák az itteni helyzetet, igaz, hogy a felosztás kihirdetésével kezdődtek a megmozdulások, de mostanáig az arabok nem támadtak egyetlen jól szervezett vagy népesebb falut vagy gazdaságot sem, a mi falunk az arab térfélre esik, így hát el vagyunk vágva mindentől, de ez jelenti a biztonságunkat is, mert az arabok csak a zsidóknak adott részeket támadják, és nincs semmi hiányunk anyagi dolgokba, csak szellemi dolgokba, igaz, ez rosszabb, most minden Apus vállán nyugszik, ha nincs krumpli, vagy túl sós a leves, akkor is nála reklamálnak, a világban tombol az anarchia, a Hagana emberei vannak mindenhol a csúcson, a Hagana erős, minden éjjel több mint 100 ember őrködik, fiatalok és öregek, nagyon lelkessek, van, aki most szállt le a bevándorlóhajóról, se héberül, se angolul nem beszél, életébe először fogott fegyvert, de senki se panaszkodik, 48 órákat vannak ébren, ami lehetetlenné tesz bármiféle szervezett munkát, most nem az ideje a kommunizmusról való meggyőzésnek, de a városokban, ahol nincs háború, az emberek idegesebbek, itt is vasidegek kellenek, a fiatalok állva alszanak, ha nincs igazuk, akkor is szépek, és ha el kell majd Ben Shemenből mennünk, úgy érezzük magunkat, mint egy fiatal házaspár, nem lessz semmi bútorunk, csak négy rozoga szék, egy íróasztal, meg a zöld rugós füles karosszék, amiben úgy szerettél gubbasztani, mint a kismacska, egy könyvvel, egyfolytába lopdostad a könyveket Apus könyvtárából, nem tudom, még mi tartja egybe ezt a széket, talán a súlyod emléke, Tel Avivba mi új és szabadabb életet fogunk kezdeni, sétálok a tengerpartra, és parfait-t eszek, és cocktailt iszok.

Drága lányom, az utolsó 2 leveledben egyáltalán nem említed Robit, csak nem már megint komplikációk vannak? persze nem csodálkoznék, ismerve az ő karakterét, meg a te hevességedet is, ahogy egy pillanat alatt absolut végleges elhatározásra jutsz, amit 3 nap múlva megváltoztatsz, már annyi púpot vett a hátára amiatt Apus, hogy Robinak rendeződjön a viszonya a Párttal, a végén meg meglóg egy másik nővel, nem tudom, felfogja-e egyáltalán, a helyzet komolyságát, neki Párt megbízatása volt, hogy a Prague Youth Festiválon49 vezesse a delegációt, és a megbízatását nem teljesítette, fogja már fel, hogy a mi Pártunk itt még félig-meddig illegalitásba van, Horowitzot is be kell vetni, ami azért kellemetlen, mert a húgod meg ő egy ideje hadilábon állnak, csakhogy jelenleg benn ül a Központi Bizottságba, és nagy szükség van a jó akaratára, P. elvtárs a napokban visszaérkezett Budapestről, ahol találkozott a Robival, aki szerinte előnyére változott, magabiztos, jóképű férfi lett belőle, és hogy ti ketten nagyon jól mutattok együtt, két bohém, akkor hát mégis rendbe vagytok? szenvedsz a hidegtől? szokatlan lehet az ottani fagyos éghajlat, az nekem külön szertartás, ha leülök írni, és erőt és nyugalmat merítek belőle, pedig egy háború tombol a fejünk fölött, és számíthatunk rá, hogy sokáig el fog tartani, de a svejci nők, akik nálunk százszor jobban élnek, még mindig nem kaptak választójogot, micsoda felfordult világ ez?

Hanna nagyon szenved a mostani eseményektől, mert hazafiatlan, akárcsak te, egy ideje nem ad életjelet, most a városokat és falvakat kerítik be az arab bandák, megtámadják a convoyjokat, nem nézik, gyerek, nő, orvos, beteg, skalpokat gyűjtenek, mint az indiánok, ezek kívülről jött iraqi és syriai idegenlégiósok, akik csak túlerőben mernek harcolni, de a Jewish Defence Force könyörtelenül lecsap, sok az ártatlan áldozat, csak idén már 400an haltak meg, és a legborzasztóbb, amikor egy fiatal kölyök, aki megmenekült a fasizmusból és kimondhatatlan borzalmakon ment keresztül, mindezt azért, hogy itt pusztuljon el egy lövéstől a sivatagban? az ősz és a tél nagyon nehéz idők a szívemnek, bár idén nem esős és nem is nagyon hideg, lehet, hogy nem az időjárás hibája, hogy nem javul az állapotom, minden esemény túlságosan is megráz, nem akarok panaszkodni, az én életemmel minden rendben van, tökéletes lenne, ha csak egy kicsit többet tudnék dolgozni, Apus is hajlamos depressióba esni, ha a horizont beborul, a munkája nehéz, a zsidó harci szellem komisz, a fentiek közül egy is elég lenne, hogy az ember rosszkedvű legyen, pedig el kell fogadni ahogy van, zehuze, nem a mi hibánk, ha a csomagjaink nem érkeztek meg, végül is egy fürdőköpeny meg öltöny nehezebb, mint a pelenka, könyvet már ne küldj Ben Shemenbe, az iskola a gyerekekkel együtt hamarosan elköltözik, még nem tudjuk, hová, kérlek, ne írd meg az itteni családnak, hogy meglátogatunk titeket, titokban kell tartanunk, és Pesten is jobb, ha a család nem beszél róla.

Olvasol végre magyar lapokat? vagy annyira elfoglalt vagy, hogy nem tudsz az olvasásra se gondolni? hogy van Robi egészsége, és a tiéd? jaj,

TARTALOM

1947jákiráti

1948van itt nekünk is III. Richárdunk

1949rendes zsidó papírból eszi a sonkát

1950futószalagon akarsz szülni?

1951a pálmák fogvacogva állnak, megpörkölt sárga levelekkel

1952Gyufa, eins!!!

1953saját magadat is meg kell menteni

1954a logika beszélt, de a szív az lakatolva volt

1955ha két választásod van, válaszd a harmadikat

1956könyörüljetek és írjatok!

1957az igazság malmai lassan őrülnek

1958a Rozsda ház titka

1959minálunk nincs karácsony

1960csütörtököt mondtak az 50es évek?

1961egy permanent időkoldus!

1962az I…ten engem nem érdekel

1963No exit!

1964Rosovszky, a süket vésnök

1965s azonkívül hány dollárt vihetsz ki magaddal Magyarországról?

1966mik ezek a rémlátomások?

1967mákszemnyi öröm egy dézsa szomorúságban

1968hajszálnyi eltérés a kifeszített íjon

1969ördög tudja, mikor lesz vége ennek a rühes Időnek

1970A Ma Őrülete mind a Tegnap Vetése

1971akinek türelme és idegei már a 0 órához érkeztek

1972várhatsz babám elvárhatsz, amíg bele nem fáradsz

1973hogyan lehetne megtudni a valóságot rólatok?

1974boldog-e a piros pont a kék kocka mellett

1975Kérlek, ne használd a misztikus három pontot!

1976Isten fülkagylója

A szerző a könyv megírása idején
a Térey-ösztöndíj támogatásában részesült.

Felelős kiadó Nagy Boglárka

A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Nagy Boglárka

A szöveget gondozta Csuhai István

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Borítótervező Váraljai Viktória

Tördelte Kaposvári Franciska

ISBN 978 963 676 860 7

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

EB Garamond – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License