Apámnak, Gabreal Bet-Davidnek,

az Arisztotelészemnek

A szerző megjegyzése

Olyan történeteket mesélek, amelyek harminc évre nyúlnak vissza, és mindent megteszek, hogy a lehető legpontosabban idézzem fel az eseményeket. Akik keresztnévvel és családnévvel szerepelnek a kötetben, valódi emberek. Akiket csak a keresztnevükön szólítok, vagy kitalált karakterek, vagy nagyon is élők, csupán nevük, más ismertetőjegyük lett megváltoztatva. Történetük lényege azonban tényekre épül.

Bevezetés

Az első lépés előtt

Amikor először láttam a Magnus című dokumentumfilmet Magnus Carlsen életéről, szüntelenül az üzleti világgal való párhuzamokról gondolkodtam. Carlsen norvég sakkfenomén, aki tizenhárom évesen szerzett nagymesteri címet. Elképesztő agya van, tizenöt lépéssel gondolkodik előre, ezzel pedig olyan vizionárius képességre tett szert, hogy megjósolja (és ellenőrzése alatt tartja) ellenfele lépéseit. Engem az aprólékos felkészülése is lenyűgözött. Mivel Carlsen fejben már többször is lejátszotta, mielőtt valóban megtörtént volna, rendíthetetlen a csata hevében. Mindemellett még azzal is meg kell küzdenie, amivel cégalapítók és vezérigazgatók szembesülnek nap mint nap. „Ha a csúcsra akarsz kerülni, mindig fennáll annak veszélye, hogy ezzel elszigeteled magad másoktól” – így Carlsen.

Miután megnéztem a róla szóló dokumentumfilmet, azon gondolkodtam, mi a közös a sikeres vállalkozókban és a sakknagymesterekben. Nem lepődtem meg, amikor megtudtam, hogy Elon Musk, a Tesla és a Space X alapítója már fiatalkorában is sakkozott. „Sokkal világosabban látja a dolgokat, mint bárki más, akit ismerek – mondja róla fivére, Kimbal. – Ha nagymester vagy a sakkban, tizenkét lépést látsz előre. Elon pedig szinte minden helyzetben képes erre.” Ez az idézet mindent a helyére tesz Elon Muskkal kapcsolatban. A legtöbb ember egy-két lépésnél tovább nem gondolkodik előre. Ők amatőrök, és gyorsan kihullanak a versenyből. A hatékony stratégia abban rejlik, hogy teszünk egy lépést, majd a piac és a versenytársak reakciója függvényében több lépésből álló sorozatot alapozunk erre az elsőre. Ha ebben már jó vagy, arra is képes leszel, hogy megjósold, miként reagálnak majd versenytársaid, és olyan lépéssorozatot indíts el, amelyre szinte képtelenség reagálni.

Noha a vállalkozás olyan játszma, amelyben néhány lépéssel előre kell gondolkodni, ez a könyv nem a sakkról szól. Hanem arról, hogy a sakkmester látásmódját és gondolkodásmódját kell elsajátítani, majd alkalmazni. Voltaképpen semmi szükség arra, hogy bármit is tudjunk magáról a sakkról. Nem hozakodom elő sakkfeladványokkal, ám nyerő sakkozók módjára gondolkodó sikeres nőkkel és férfiakkal annál inkább.

Azokat az embereket, akik nem gondolkodnak egy lépésnél tovább előre, az ego, az érzelmek és a félelem vezérli. A legjobb értékesítőd azzal fenyeget meg, hogy felmond, ha nem kap fizetésemelést. Az érzelmek által vezetett amatőr ilyenkor azt mondja: „Senki sem fenyegethet meg engem!” vagy „Amúgy sincs szükség rá!”. A gyakorlati stratéga azonban megtervezi a következő lépéseit.

Ugyanez a megközelítés érvényes a gyermeknevelésre. Ha bármit megadunk a gyereknek, amit csak akar – legyen az valami édesség, egy iPad vagy éppenséggel a zongoraóra elmulasztása –, látszólag nagyszerű dolog lehet. A gyerekek roppantmód tudnak örülni ennek. Azzal is tisztában vagyunk, hogy ha nem így teszünk, azzal a haragjukat vonjuk magunkra, amitől szörnyen fogjuk érezni magunkat. Ez a forgatókönyv rávilágít arra, hogy – az üzleti döntésekhez hasonlóan – az egyik egyértelműen a könnyebbik választás, míg a másik – amelyhez öt lépésre előre kell gondolkodni – a hatékonyabb döntés.

Bárcsak megtanította volna valaki ezt nekem, amikor ügynökből értékesítési vezető lettem, majd cégvezető. Ez a fajta kritikai gondolkodás fejlődésem minden egyes szakaszában dollármilliókat spórolhatott volna meg, és tucatnyi pánikrohamot sem kellett volna megélnem. Amikor megvizsgálom, hogyan lettem forrófejű, bizonytalan és fellengzős ügynökből stratégiai gondolkodású, magabiztos és határozott vezérigazgató, azt látom, az volt a kulcsfontosságú mozzanat, amikor megtanultam, miként kell legalább öt lépéssel előre gondolkodni.

Néhány maximalista olvasóm most biztosan azon csodálkozik, miért csupán öt lépéssel. Két oka is van ennek. Egyfelől az átgondolt stratégiához és gyors cselekvéshez öt lépés elegendő. Ugyan megeshet, hogy ennél tovább is akarunk gondolkodni, példának okáért az éves céges bulin vagy a lehetséges felvásárlásokon agyaláskor (netán a marsbéli űrgyarmat létesítésekor), az ennél több lépés megbéníthatja a rendszert. Öt lépés elegendő ahhoz, hogy megjósoljuk a jövőbeni kimeneteket és lássuk a lépéseket és az ellenlépéseket. Másfelől – makroszinten – öt lépés elsajátítására van szükség az üzleti sikerhez. A kötetet is ennek szellemében írtam meg, hogy átadjam, mi az üzleti siker kulcsa.

Sok olyan dolog van, amihez nem értek. A közel kétméteres termetem és száztíz kilós testsúlyom ellenére nem tudok kosarazni, és nem érdekel az amerikai foci sem. Nem tudok kódolni, és az autókhoz sem értek. Akad azonban olyan is, amiben igenis jó vagyok: mégpedig a vállalkozók segítése olyan stratégia összehozásában, amellyel meg lehet hódítani a piacot. Az üzlet és a sakk közötti egyetlen különbség, hogy az előbbit dollármilliókban (vagy milliárdokban) játsszák, nem pedig hangzatos címekben. Ezzel a gondolkodásmóddal olyan stratégiák létrehozását sajátíthatják el a cégvezetők, amelyek révén vállalkozásuk növekedhet.

Mint vezetői tanácsadó és diákok mentora, valamint vállalkozók ihletője, az egyik leggyakoribb kérdés, amit feltesznek nekem: Hagyjam ott a munkámat a vállalkozás kedvéért? További gyakori kérdések: Miként hozzak létre kompenzációs csomagot, ami vonzó a jelenlegi és a jövőbeli felső vezetőknek és az értékesítői csapatnak? Vajon most kellene globális terjeszkedésbe fognom, vagy várjak, míg változik a piaci környezet?

Az üzleti élet egyszerű kérdései binárisak. A válasz vagy igen, vagy nem. A csapda abban rejlik, ha azt hisszük, minden válasz bináris. Bármely kérdésre adott válasz voltaképpen helyes sorrendben megtett lépések sorozata. A „szakértők” gyakorta csak rosszabbá teszik a dolgokat azzal, hogy igen-nem válaszokat adnak, mintha mindenkit be lehetne skatulyázni. Ezért az első lépés, hogy pontosan meghatározd, ki is vagy és mit akarsz.

A másik probléma véleményem szerint a tervezés hiánya. A lelkesedés – amennyiben öt lépéssel előre gondolkodunk – hatékony lehet. Túl sokan akarnak egyből az ötödik lépésre ugrani anélkül, hogy végigmentek volna az első négyen. Ügyelni kell a sorrendre. A következő szintre való feljutáshoz magunk mögött kell hagyni az egylépéses gondolkodásmódot, és át kell állni arra, hogy több lépéssel előre tervezzünk.

Ha biztos vagy benne, hogy vállalkozóvá szeretnél válni, akkor a mostani állásod feladása a negyedik lépés, különben a mostani munkahelyeden lesz másik pozíciód (vagy belső vállalkozóvá válsz, amiről a harmadik fejezetben szólok). Ha nincs semmi megtakarításod, semmiképpen sem ez az első lépés. Valójában nem is feltétlenül muszáj feladni a munkádat, ha meg akarod valósítani az álmodat. A kötetben található információ minden életszakaszban és üzleti élethelyzetben alkalmazható. Lehetsz gazdasági igazgató, aki szereti a munkáját, vagy szabadúszó, aki élvezi az ezzel járó szabadságot és rugalmasságot. Nekem leginkább az tetszik, hogy az üzleti életben mindenki számára nyílik lehetőség – amennyiben az illető képes és hajlandó is öt lépéssel előre gondolkodni.

A körülményektől függetlenül az előrelátás képessége teszi a jó stratégát. A legjobb katonai vezetők képesek pár lépéssel előre tervezni. A legjobb harcosok tudják, miként kell kelepcébe csalniuk ellenfelüket. Akár még el is vesztik az első kört, hiszen ezzel csak elbizakodottá tehetik az ellenfelüket, aki későbbi lépések során hibát követhet el. A világklasszis pókerjátékosok hasonlóképpen járnak el: blöffölnek és korán sok zsetont feláldoznak, amivel aztán események olyan láncolatát indítják el, amivel végül legyőzik ellenfelüket. Jóllehet Warren Buffettre nem feltétlenül sakkjátékosként gondolunk, töretlen sikere türelmének és stratégiai hozzáállásának tudható be. Ő nem valami jó megállapodást akar nyélbe ütni vagy üzleti negyedévben jól teljesíteni, hanem lépések sorozatával a nagy játszmát akarja megnyerni.

Kobe Bryant, az NBA legendás kosarasa, alig fél évvel tragikus halála előtt mesélte nekem, hogy tizenhárom évesen már tudta: ő akar minden idők legnagyobb játékosa lenni. Akkoriban még csupán az ötvenhatodik hely jutott neki a nemzeti ranglistán. Az előtte lévő nevekből listát állított össze, majd öt év alatt mindegyiküket maga mögé utasította, és a középiskola végére az első helyre küzdötte fel magát. Olyan pletyka is terjeng, miszerint Michael Jordan az 1992-es barcelonai olimpián a Dream Teamben arra használta fel csapattagságát, hogy jól kiismerje társai gyengeségét, amit aztán az NBA-ben kamatoztatott. Mindkét kosaras mesterstratéga (egyikük immár csak néhai), aki legalább öt lépéssel előre gondolkodik. Mindenkinek így kell gondolkodnia, kivált, ha meg akar küzdeni a versenytársakkal, majd vezető szerepre tör a piaci szegmensében.



A továbbiakban bemutatom, hogyan gondolkodik a mesterstratéga. Olvashatsz még erről is:

1. Hogyan különböztesd meg magad, és kommunikáld egyedi értékeidet.

2. Hogyan találj befektetőket, és érj el zajos sikert.

3. Hogyan vonzd be a legtehetségesebbeket, és miképpen hozz létre ösztönzőket, amivel megtarthatod őket.

4. Hogyan tartsd fenn a rendszert a gyors növekedés alatt, és miképpen őrizd meg ép eszedet a káoszban.

5. Hogyan oldj meg problémákat, és hogyan hozz meg döntéseket.

6. Hogyan határozd meg, ki szeretnél lenni, és milyen örökséget kívánsz magad mögött hagyni.

7. Hogyan alkudj, értékesíts és tervezz úgy, mintha az életed múlna rajta.

Talán azért vetted meg ezt a kötetet, mert úgy vélted, nincs meg a megfelelő végzettséged vagy elegendő erőforrásaid, hogy beindítsd a vállalkozásodat. Esetleg azért, mert ugyan roppant magas intelligenciahányadossal rendelkezel, ám nem tudsz döntést hozni, mert mindig túlgondolod. Nem számít, hol kezded el. Ha nem hiszel abban, hogy bárki megcsinálhatja a szerencséjét, elmondom az én történetemet.

Aki ismert engem gyerekkoromban, szinte biztosan úgy gondolt rám, mint aki a legkevésbé valószínű, hogy átütő sikert ér el. A kötetben elmesélem, hogyan váltam olyan emberből, aki képtelen előre gondolkodni (huszonhat hitelkártyám volt, és majdnem ötvenezer dollár adósságom), vezérigazgatóvá. Elmondom azt is, hogyan alapítottam meg a PHP Agency nevű tanácsadó cégemet huszonhat ügynökkel és egy irodával a kaliforniai Northridge-ben, egy évtizeddel később már tizenötezer ügynökkel és százhúsz irodával az USA negyvenkilenc tagállamában és Puerto Ricóban.

Büszke vagyok arra, hogy a cégemet sokféleség és huszonegyedik századi kultúra jellemzi, és jelen van a közösségi médiában is. És mindezt az életbiztosítás területén, amiről tudvalevő, hogy igencsak unalmas terület. (Az átlagos életbiztosítási ügynök ötvenhét éves fehér férfi; a mi átlagos ügynökünk harmincnégy éves, spanyol ajkú nő.) Nem a kapcsolati tőkénk vagy a vakszerencse miatt lettünk sikeresek. Személyes történetem azt bizonyítja, bárkiből lehet vállalkozó, és nem rejlik bennem semmi olyan tulajdonság, amely megkülönböztetne az olvasóktól.

A legkevésbé sem valószínű cégvezető

Teheránban, Irán fővárosában nőttem fel. 1987-ben, az iraki–iráni háború kellős közepén úgy éltünk a családommal, hogy bármelyik pillanatban támadás érhetett. Ugyan akkoriban még csak nyolcéves voltam, de azóta sem tudok szabadulni a hangoktól. Minden támadás azzal vette kezdetét, hogy megszólalt a sziréna, aminek olyan éles hangja volt, hogy az ember lelkéig hatolt. Aztán megszólalt egy hang, és elmondta, hogy az ellenséges gépek éppen átlépik a határt. Azután meghallottuk a bombák fütyülését.

Minden egyes fütyülés után imádkoztunk, nehogy a mi óvóhelyünkre csapódjon be a következő. Végül anyám besokallt. Azt mondta apámnak, ha nem lépünk le az országból, idővel engem is besoroznak majd a hadseregbe. Apám ráébredt, hogy a bukás legbiztosabb módja, ha nem lép semmit.

Szüleimmel és húgommal bepréselődtünk a kétajtós Renault-nkba, és a fővárostól kétórányi autóútra lévő Karadzs felé vettük az irányt. Az úton volt egy híd. Mihelyt átkeltünk rajta, hatalmas villanást észleltünk magunk mögött. Apám azt mondta, ne nézzünk vissza, ám mi képtelenek voltunk engedelmeskedni neki. Bárcsak hallgattunk volna rá! Bomba által okozott pusztítás látványa tárult a szemünk elé – alig száz méterrel hagytuk magunk mögött a hidat. Még ma sincsenek szavaim rá, csupán annyit tudok mondani: senkinek – főleg két rémült gyereknek – sem szabadna ilyen borzalomnak szemtanúja lenni.

Bármikor le tudom játszani a fejemben az események sorát, mintha csak tegnap történt volna. Az ilyesfajta élmények törést okozhatnak, vagy pedig toleranciával vérteznek fel a fájdalom és a viszontagságok iránt. Két évig a németországi Erlangenben található menekülttáborban éltünk, majd végül – 1990. november 28-án – a kaliforniai Glendale-ben telepedtünk le. Tizenkét évesen érkeztem az Egyesült Államokba, alig bírtam a nyelvet, és képtelen voltam megszabadulni a háború sújtotta országból való menekülés képsoraitól.

Szüleim – a halál árnyékában meghozott – döntésének köszönhetően életben vagyok, és büszke, jól menő vállalkozással és nagyszerű saját családdal rendelkező amerikai állampolgár lettem.



Ha megtanulsz öt lépéssel előre gondolkodni, olybá tűnhet, mintha gondolatolvasóvá válnál. De nem történik semmi más, minthogy olyannyira sokszor láttad már az egyes lépéseket, hogy meg tudod előre jósolni, mit fog mondani vagy tenni a másik. Lefogadom, most mindenki felteszi magának a kérdést: Vajon tényleg meg lehet ezt csinálni? Tapasztalattal nem rendelkező valakiből stratégiai gondolkodású és birodalomépítő emberré válhatok?

Ilyenkor könnyű azt mondani, hogy persze, nekem könnyű, mert biztosan megvan bennem a szónoki tehetség és sokkal okosabb is vagyok.

Okosabb lennék az olvasónál? Tényleg?

Akkor nem árt az alábbiakat megfontolás tárgyává tenni:

1. Alig tudtam leérettségizni, borzalmas jegyeim voltak, fel sem vettek a főiskolára. Mindenki azt mondta rólam, hogy sosem viszem semmire.

2. Vajon tényleg tehetséges szónok volnék? Negyvenegy évesen még mindig cukkolnak a kiejtésem miatt. Tinédzserként bizonyos szavak kiejtése félelmetesebb volt számomra, mint maga a háború. A Wednesday (szerda), island (sziget) és government (kormányzat) a legrémisztőbbek. Akkoriban ment a Gilligan’s Island ismétlése is, el lehet képzelni, hogy mondtam ki, szörnyű kiejtésem gúny céltáblájává tett.

3. Amerikába való letelepedésünk után a szüleim elváltak. Én főként anyámmal laktam, aki segélyen élt. Noha magas, sportszerető srác voltam, egyáltalán nem űztem semelyiket sem, mert nem engedhettük meg magunknak a havi 13,50 dolláros klubtagságit.

4. Tizennyolc évesen beálltam a hadsereg kötelékébe, mert azt hittem, nincs más választásom. Huszonegy évesen, amikor az igazi nagy agyak már a pályára lépnek, én a Bally Total Fitness nevű konditerem bérleteit árultam.

Egyfelől úgy tűnhet, mintha semmi esélyem sem volna a kitörésre. Másfelől azonban pontosan ezek a nehézségek inspiráltak. Ha nem kellett volna ennyi viszontagsággal szembesülnöm, minden bizonnyal nem lettem volna ennyire kiéhezve a sikerre.

Tegyünk valamit világossá: nem taníthatok meg senkit sem vágyni. Ha valaki ódzkodik a kemény munkától, nem vágyik arra, hogy valami hasznosat tegyen az életével, akkor azon sajnos nem tudok segíteni. Ez a könyv azoknak szól, akik kíváncsiak arra, hogyan lehet kihozni a legjobbat magukból, és ehhez keresnek megfelelő stratégiákat. Nem csupán motivációra vágynak, hanem bevált, működőképes módszerek után kutatnak. Olyan receptet keresnek, amely segít abban, hogy a következő szintre lépjenek. Te is ilyen vagy?



A recepteket illetően: ugyanolyan lelkesedéssel kutakodtam, amilyennel megosztottam őket. 2013-ban elkezdtem videókat készíteni arról, hogy mi vált be nekem az üzleti életben. Csak Mario, a segédem, én és egy apró Canon EOS Rebel T3 típusú gép (amellyel többnyire állóképeket készítettem). Eleinte „Két perc Pattel” címet adtuk a videóknak, és feltöltöttük a YouTube-ra. Egy év múlva hatvan feliratkozónk volt, és „Valuetainmentre” változtattuk a címet. Három évvel később már százezer feliratkozónk volt, és hasznos tartalmat előállítói hírnévre tettünk szert. 2020 márciusában elértük a kétmillió feliratkozót. Ezen évek alatt mindenféle területen tevékenykedő embernek adtam tanácsot. A 2019 májusában Dallasban tartott első nagy konferenciánkra negyvenhárom országból és száznegyven különböző területről érkeztek résztvevők: a kis startupok alapítóitól a félmilliárd dolláros árbevételű cég nagykutyáiig.

És vajon miért költötték kemény munkával megkeresett pénzüket arra, hogy a bolygó másik felén megtartott konferenciára repüljenek? Azért, mert az összes általam elsajátított filozófia és stratégia átadható. Könnyen megérthető, és azonnal bevethető. Számos követőm „valuetainernek” kezdte nevezni magát, és pozitív eredményeket tapasztalt. Noha nem olyan hagyományos üzleti iskolát viszünk, mint a Harvard, a Stanford vagy a Wharton, a Valuetainment világszerte sikeres vezetők és vállalkozók sorát nevelte ki.

Szilárdan hiszek abban, hogy a vállalkozószellem megoldja a világ legtöbb problémáját, és nem csupán a tudással vérteztem fel magam, hanem azzal is, miképpen kell átadni ezt másnak is. Minden megszerzett tudásomat beleviszem a könyvbe, mivel láttam, hogy működik, és tisztában vagyok azzal, más is hasonló sikert érhet el.

Az üzleti sikerhez vezető út

Ez a kötet valóságos kalauz, amely segít megvalósítani a megálmodott célokat. Azt is megtanítja, hogy nem csupán készségekre, hanem gondolkodásmódra is szükség van. Arról is szó esik, miképpen lehetséges jobb vezetővé és jobb emberré válni. Mire elsajátítod mind az öt lépést, minden a rendelkezésedre áll, hogy elérd hőn áhított célodat. Az öt lépés a következő:

1. Ismerd meg önmagadat!

2. Sajátítsd el a gondolkodás művészetét!

3. Építsd fel a megfelelő csapatot!

4. Sajátítsd el a növekedés stratégiáját!

5. Sajátítsd el a hatalmi játszmák művészetét!

Az első lépés az önismeretről szól, amelyről sajnos elég kevés szó esik üzleti körökben. Látni fogjuk, hogy az előre gondolkodás lehetetlen nélküle. Ha önismeretre teszel szert, megkapod a választás lehetőségét és saját tetteid feletti ellenőrzést. Ha már tudod, kivé akarsz válni, azt is tudni fogod, milyen irányba indulj el, és hogy miért is fontos ez.

A második lépés a gondolkodás művészete. Megmutatom, miképpen lehetséges megoldani a felmerült problémákat, és olyan módszertant adok át, amely elősegíti a döntéshozatalt – független attól, mi forog kockán. Nincs csak fehér (jó) vagy csak fekete (rossz) döntés, hiszen megtanulod látni a szürke minden árnyalatát, és azt is, minden bizonytalansággal szemben miként haladj töretlenül előre.

A harmadik lépés mások megismerése és megértése, így lehet felépíteni a megfelelő csapatot körülötted – azt a csapatot, amely segítségével növekedhetsz. Noha bizonyos taktikáimra rá lehetne sütni a machiavellinista bélyeget, cselekedeteim mozgatórugója mégis az, hogy ráleljenek jobbik énjükre. Mindezt olyan kérdések feltevése révén érem el, amelyekkel napvilágra kerülnek legtitkosabb vágyaik. Ahogyan saját munkatársaimat is arra ösztökélem, hogy megértsék önmagukat, az olvasót is hasonlóra invitálom, mégpedig azért, hogy megértse a kapcsolatait. Ha megbízunk a munkavállalóinkban és üzleti partnereinkben, jövedelmező szövetségekre tehetünk szert, felgyorsíthatjuk üzleti működésünket, és nem mellesleg jól alszunk éjszaka.

A negyedik lépés a növekedés stratégiájának elsajátítását veszi górcső alá, hogy exponenciális fejlődést érhessünk el. Mindenről szó esik majd: a tőkeemeléstől kezdve a gyors növekedésen át a felelősségre vonásig. Mire idáig jutunk, tapasztalt vezérigazgató módjára fogsz gondolkodni, és azt is tudod, miként ragadd magadhoz – és tartsd is meg – a kezdeményezést, valamint, hogy miként hozz létre olyan rendszereket, amelyek nyomon követik és mérik vállalkozásod kulcsfontosságú elemeit.

Az ötödik lépés a hatalmi játszmákról szól. Meg fogom mutatni, miként lehet legyőzni az iparág Góliátját. Azt is látni fogod, miképpen tartsd kézben a gyeplőt és aknázd ki a közösségi médiában rejlő lehetőségeket történeted keretezéséhez. Nem csupán a pszichológiáról fogok ismereteket átadni, hanem fellebbentem a fátylat a világ leghírhedtebb üzleti vállalkozásának titkairól – igen, a maffiáról beszélek, rövidesen mindenki megérti, hogy miért! Végül olyan hihetetlen történeteket osztok meg, amelyek jól példázzák: a sikeres vállalkozók öt lépéssel előre gondolkodnak.



Noha nem rendelkezem megfelelő iskolai végzettséggel, több mint ezerötszáz üzleti könyvet olvastam el. Mindig is az olvasás rabja voltam, ezen semmi sem változtatott. Olvasmányaim minden egyes tudáscseppjét mohón felszürcsöltem, és saját vállalkozásomban hasznosítottam. A Valuetainment szárnyalásával lehetőségem nyílt briliáns elmékkel és stratégákkal találkozni. Ez pedig kettős célt szolgál: saját vállalkozásom és magánéletem jobbítására építem be az így megszerzett információkat, és mintegy melléktermékként e videók megtekintői révén a földkerekség távoli szegleteibe is elviszik a tudás fényét.

A legsikeresebb vállalkozók és stratégák gondolkodásmódjának és lépéseinek bemutatásához elmesélem a történetüket. Vannak köztük olyanok, akikkel interjút készítettem, például Ray Dalio, Billy Beane, Robert Greene, Kobe Bryant, Patty McCord, valamint az alvilághoz kötődő figurák, mint például Salvatore „Sammy, a bika” Gravano. Ám szép számmal akadnak olyanok is, akiket csak távolról tiszteltem: például Steve Jobs, Sheryl Sandberg és Bill Gates. Mindnyájan nagyszerű emberek, történetük pedig életre keltik tanácsaimat.

A könyv legfőbb célja – függetlenül attól, jelenleg milyen élethelyzetben vagy –, hogy segítsen neked abban, hogy szárnyalj, prosperálj. Mire végigolvasod, pontosan tudni fogod, miként hajtsd végre a következő öt lépésedet.

Célom az, hogy többször is rádöbbentselek bizonyos dolgokra – és hogy megtanítsalak új módon információt feldolgozni és stratégiát alkotni. Képzeld csak magad elé, mekkora frusztrációval jár az, ha úgy próbálsz meg széfet kinyitni, hogy nem ismered a számkombinációt. És most képzeld el azt is, hogy rálelsz, és az üzleti bölcsesség valóságos tárháza tárul fel előtted. Ha elolvasod a könyvet, magabiztosságra teszel szert: nem csupán azzal leszel tisztában, mi a teendő, hanem azzal is, miként kell végrehajtani. Végső soron tehát képes leszel a problémamegoldásra minden szinten, miközben építed személyes márkádat és a vállalkozásodat.

1. lépés

•••••

ISMERD MEG ÖNMAGAD!

1.

Ki akarsz lenni?

„Úgy hiszem, kérdésekkel rendelkezni jobb, mint válaszokkal bírni, hiszen ez további tanuláshoz vezet. Végső soron nem az a lényege a tanulásnak, hogy megkapd, amit akarsz?”

Ray Dalio, a Pinciples: Life and Work (Alapelvek az életben és a munkában) szerzője, befektető, és a Time 2012-es listáján a világ száz legbefolyásosabb emberének egyike.

Michael Douglas Gordon Gekko szerepében ezt mondja Bud Foxnak, akit Charlie Sheen alakít: „Nem arról beszélek, hogy évi négyszázezer dollárt keresek a Wall Streeten, első osztályon repülök, és jól elvagyok. Hanem a nagy léről. Olyan gazdagnak lenni, hogy saját repülőgépem legyen.”

Egyesek azt is mondhatják erre, hogy évi 400 ezer dollár jövedelem és hogy jól elvannak, úgy hangzik, mintha valami álom válna valóra. Mások pedig azt, hogy őket nem érdeklik az anyagi javak. Megint mások verik a mellüket, és világgá kürtölik, hogy márpedig nekik saját repülőgépük lesz. Engem az érdekel, te mit gondolsz, hiszen minden választásod azon múlik, hová szeretnél eljutni.

Legyen az illető középiskolás vagy 500 millió dolláros bevétellel rendelkező vállalat vezérigazgatója, többnyire így válaszolok a feltett kérdésre: „Minden azon múlik, milyen őszintén válaszolod meg ezt a kérdést: Ki akarsz lenni?”

Ebben a fejezetben azt tanítom meg, hogyan tudj világosan válaszolni erre a kérdésre. Azt is megmutatom, hogyan fogalmazz meg új, lelkesítő víziót magadnak, ami mozgásba lendít. Arra is rávilágítok, hogy a terv felállítása és az ahhoz való ragaszkodás felszabadítja az energiát és létrehozza az önfegyelmet, amire szükséged lehet.

Felelj a kérdésekre, hogy felszínre kerüljenek legmélyebb vágyaid

Ha megismered a mozgatórugóidat, és pontosan tudod, ki akarsz lenni, már semmi sem állhat utadba. A tanácsadók és az influencerek gyakorta úgy tartják, hogy mindenki ugyanazt akarja. Ha vezérigazgatóval vagy üzleti vállalkozás alapítójával beszélgetek, mindig kérdések feltevésével kezdek. Mielőtt bármiféle tanácsot adnék, a lehető legtöbb információt gyűjtöm össze arról, ki akar az illető lenni, és mit akar az élettől.

Persze megértem, hogy sokan nem tudják, kik akarnak lenni. Teljesen normális dolog, hogy nem tudnak azonnal válaszolni a kérdésre. Ne feledd: ez a kérdés – és minden lépés a könyvben – egy folyamat része. Az összes példa és történet neked szolgál. Arra, hogy magadba nézz, és jobban megismerd önmagad. Ha te sem tudsz válaszolni most erre a kérdésre, akkor a nagy többséghez tartozol. Mindössze arra kérlek, légy nyitott, és olvass tovább, hogy a megfelelő időben megválaszold a kérdést.

A lépés célja, hogy felismerd, mi számít neked leginkább, valamint az elkötelezettségednek és víziódnak megfelelő stratégia felállítása. Én ugyan azzal befolyásolhatlak, hogy kétségbe vonok bizonyos stratégiákat és módszereket, mégis rád van bízva, hogy összeszedd magad és nagyot álmodj.

Ki akarsz lenni?

Ahogyan többször is felteszed magadnak ezt a kérdést, a válaszból kiderül, mennyire sürgős neked. Ha sarki kisboltot akarsz magadnak, akkor nem kell háborúként gondolnod az üzletre, és nyugodtabban is foghatsz hozzá célod megvalósításához. Ám ha fenekestül fel akarsz forgatni egy iparágat, jobb, ha ott van a kezed ügyében a megfelelő történet, csapat, adat és stratégia. Tényleg szánd rá az időt, hogy felépítsd a saját történetedet – hogy kivé is akarsz válni valójában –, különben képtelen leszel állhatatosan kitartani célod mellett, ha valóban nehézségekkel szembesülsz. És az üzleti életben gyakran van ez így.

Legyen a fájdalom hajtóerő

Csak ülhetnék itt, és mesélhetnék arról, egy nap majd milyen életet élhetsz. A kocsikról, a repülőgépekről és a hírességekkel való találkozásokról szóló csevej ugyan kecsegtető, de mindent a legelejétől kell kezdeni. Ahhoz, hogy eljuss idáig, sokkal több viszontagságban lesz részed, mint gondolnád. Akik legjobban bírják a fájdalmat – azaz akik leginkább kitartóak –, a legnagyobb eséllyel a nyertesek is az üzleti életben.

Néhány évnyi saját lábon állás után sokan cinikussá válnak. Ez meglehetősen ronda dolog, de sajnos elég sokszor megtapasztaltam. Felnőve mindnyájan nagy álmokat kergetünk, és rengeteg tervet szövünk. Aztán koppanunk, a tervek nem úgy sülnek el, ahogyan gondoltuk, és elveszítjük a magunkba vetett hitet. Talán te is észrevetted, de ami még nagyobb baj, hogy ez kedvezőtlen hatással bír következő lépésedre.

Akár még az is megfogalmazódhat benned, hogy mi a fenének kell azt mondani, hogy valami naggyá válhatok, miközben ez úgyis füstbe ment terv? Sokkal célravezetőbb kis célokat kitűzni, és biztonságosan játszani.

A nagyságtól csupán egy vízió és az oda vezető terv választ el. Ha valamilyen ügyért, álomért, nálad is nagyobb célért harcolsz, könnyen rálelsz arra a lelkesedésre, tűzre és örömre, ami nagyszerű kalanddá teszi az életet. A dolog nyitja: megtalálni a te ügyedet, és azt is, mivé akarsz válni.

1999 tavaszán húszéves voltam, és akkor szereltem le a hadseregtől. A tervem az volt, hogy én leszek a Közel-Kelet Arnold Schwarzeneggere. Akkor júniusban biztos voltam abban, hogy én leszek a következő Mr. Olympia, feleségül veszek egy Kennedy lányt, színészi pályára lépek, és végül elnyerem Kalifornia kormányzói tisztségét.

Tervem megvalósításának első lépéseként konditerembe jelentkeztem dolgozni, és azt reméltem, minél gyorsabban felfedeznek. Akkoriban környékünkön a legnagyobb hálózat a Bally Total Fitness nevű cég volt. A Culver Cityben található egységükbe vettek fel, ami minden bizonnyal a legkisebb és legósdibb Bally-féle konditerem volt Kalifornia államban.

A korántsem ideális körülmények ellenére előléptettek és áthelyeztek a legnagyobb létesítménybe, ami történetesen Hollywoodban volt. Működött a tervem! Mivel egyre ügyesebb értékesítővé váltam, rövidesen havi 3500 dollárt kerestem. Hadseregbeli fizetésemhez képest valóságos vagyonnak tűnt.

Egy nap a felettesem a Hollywoodtól ötven kilométerre található chatsworthi konditerem vezetőhelyettesi pozícióját ajánlotta fel nekem. Azt akarta, hogy rázzam gatyába a helyet, mert a tervezett havi bevételnek mindössze 40 százalékát érte el.

Nem akartam Chatsworthbe menni. Hollywoodban szerettem volna maradni, és a hétvégi menedzseri pozícióra áhítoztam, ami évi 55 ezer dollár fizetéssel jár. A felettesem – Robby – megígérte, ha gatyába rázom a chatsworthi konditermet, enyém az állás. Akadt azonban másik pályázó is, egy bizonyos Edwin nevű régi alkalmazott. Ha sikerül jobban teljesítenem nála, akkor az enyém lehet a hőn áhított munka.

Kilencven nappal később sikerült megfordítani a kedvezőtlen tendenciákat chatsworthben, a havi bevétel immár a tervezett 115 százalékára rúgott. A céges előremeneteli listán jóval Edwin elé kerültem. Amikor Robby hívott, azt feltételeztem, azért teszi, mert elégedett velem a cég, a tervem lassanként valóra vált. Találkozni fogok Joe Weiderrel, a testépítő-legendával, felfedez majd valamelyik hollywoodi ügynök, beindul színészi karrierem, aztán megismerkedek egy Kennedy lánnyal. Jól emlékszem, milyen várakozásteli érzés töltött el azon a délutánon, mielőtt találkoztam Robbyval.

Abban a pillanatban, amikor beléptem Robby irodájába, tudtam, hogy valami nem stimmel. Nem ugyanaz az ember ült ott, aki nekem ígérte az állást, ha jobban teljesítek Edwinnél.

Ez csak afféle paranoia, nyugtattam le magam. Elhessegettem kétségeimet, és figyelmesen meghallgattam mondandóját.

– Nagyon büszke vagyok arra, amit az elmúlt kilencven napban elértél, Patrick – kezdett bele Robby. – Azt szeretném, hogy maradj még ott fél évig, és tedd még jobbá a helyet.

– Mit akarsz ezzel mondani? – szegeztem neki a kérdést. – Világossá tettem, hogy a hollywoodi hétvégi menedzseri posztra fáj a fogam.

– Azt a pozíciót már betöltötték.

Ekkor már forrt a vérem. Nem hittem el, hogy lehet képes egy felnőtt ember a szemembe nézni, miután meghazudtolta saját magát. Olyannyira a célra összpontosítottam, hogy egyáltalán nem foglalkoztam azzal, mi van akkor, ha a terv dugába dől.

Vajon ki kapta meg az állást? Nem nehéz kitalálni: Edwin. Miért? Mert ő már hat éve dolgozott a cégnél, én még alig egy éve. Semmit sem számítottak az elért eredményeim, hogy megelőztem őt a vállalati ranglétrán. Ekkor megtanultam a leckét.

Robby védelmére szóljon, hogy nem etikátlanul járt el. Mivel neki is meg kellett felelnie felettesei elvárásainak, csupán politikusként járt el. Bizonyos értelemben áldás volt fiatalon megtanulni, hogy a vállalatok előre meghatározott elvek szerint működnek, és az előremenetel ritkán csupán érdemalapú. Robby látta rajtam, hogy majd’ felrobbanok, és megkért, hagyjam el az irodáját és higgadjak le. A parkolóba mentem, és megpróbáltam összeszedni gondolataimat. Elképzeltem, hogy az események milyen hatást gyakorolnak életem további részére. Lejátszottam fejben a történetet, de képtelen voltam belenyugodni abba, miként végződik – ha elfogadom Robby ajánlatát. Akkor nem voltam tudatában, de már a következő lépeseimen dolgoztam. Az egyetlen probléma, hogy reagáltam más lépésére, nem pedig a sajátomat hajtottam végre. Végül visszamentem az irodába, és megkérdeztem tőle, végleges-e a döntése. Igennel felelt.

Ekkor a szemébe néztem, és azt mondtam: „Felmondok!” Először azt hitte, nem gondolom komolyan, ám én biztos voltam a döntésemben. Miért is kellene olyasvalakinek dolgoznom, aki nem mondja el pontosan, mit kell tennem ahhoz, hogy előrelépjek a céges ranglétrán? Miért is tenném ki magam ilyen tortúrának? Ebben a pillanatban ébredtem rá, hogy nem tudok úgy élni, hogy a sorsom valaki más kezében van.

Ekkoriban még nem gondolkodtam győztesként. Mivel egy-két lépésnél sosem láttam előre, még mindig amatőr voltam. És éppen ezért valósággal kővé dermedtem. Hazafelé úgy éreztem, életem legrosszabb döntését hoztam meg. Több munkatársam is felhívott, és megkérdezte, mégis mi a fenét műveltem. A családom sem tudta elhinni.

Mire aznap ágyba kerültem, a rossz érzés nagyja elpárolgott, én pedig azon tűnődtem, vajon mihez kezdek most. Később már azt is megtanultam, hogyan kezdjek el előre gondolkodni még a pillanat hevében. Szerencsére aznap estére már annyira lehiggadtam, hogy képes voltam a jövőn gondolkodni. Visszagondolva arra az éjszakára már tudom, hogy sorsfordító volt számomra.

Befelé kellett fordulnom, és világossá tennem magam előtt, mi is akarok lenni, hová akarok eljutni. Valami ilyesmi listát állítottam össze magamnak:

1. Azt akarom, a Bet-David név jelentsen valamit, és a szüleim büszkék legyenek arra, hogy volt értelme elhagyni Iránt.

2. Olyan emberekkel akarok dolgozni, akik betartják a szavukat – főleg a vezetők legyenek ilyenek, akikkel dolgozom, és hatással vannak előmenetelemre.

3. Világos receptre van szükségem, hogy kizárólag saját eredményeimre támaszkodva miképpen lehet a csúcsra érni. Ki nem állhatom a meglepetéseket és a részcélok variálását.

4. Olyan csapatot akarok építeni, akik osztják víziómat. Látnom kell, milyen messzire juthatunk közösen. Ehhez olyan emberek szükségesek, akikben teljes mértékig megbízhatok.

5. Annyi pénzt akarok keresni, hogy többé már ne befolyásoljanak más emberek érdekei.

6. El akarom olvasni az összes megjelent, stratégiáról szóló könyvet, hogy kellő rálátást nyerjek a játékra, és így megtanuljam, miképpen minimalizálhatom a vállalati megfélemlítést.

Mihelyt tudtam, mi akarok lenni, már láttam is a következő lépéseimet. Az első lépés olyan értékesítői állás találása, amely érdemalapú fizetést és világos előmeneteli lehetőségeket kínál. Húsz esztendővel később elmondhatom, hogy ez az átláthatóság az alapértékekkel összhangban álló döntések meghozatalán múlik.

Használd a gyűlölködőket és a kételkedőket ösztönzőként

Azért osztottam meg saját történetemet az elbukott előléptetésemről, mert azt akartam, merüljünk el saját fájdalmunkban. A tehetetlenség, a düh, a kétségbeesés pillanataiban megismerheted a mozgatórugóidat. Ne becsüld alá a szégyen motiváló erejét. A tizenhét éves Elon Musk apja megvetésével övezve költözött Dél-Afrikából Kanadába. A Rolling Stone 2017. novemberi számában így vall erről az időszakról: „Azt hajtogatta, hogy három hónap múlva úgyis hazajövök, úgyis elbukom, sosem lesz belőlem semmi. Folyton idiótának nevezett. És ez csak a jéghegy csúcsa.”

A Shark Tank című valóságshow-ban is szereplő Barbara Corcoran ingatlanmogul egy New Jersey-i iparvárosban nőtt fel tízgyerekes családban. 1973-ban huszonhárom éves volt, és pincérnőként dolgozott az egyik étteremben. Ekkoriban találkozott valakivel, aki adott neki ezer dollárt, hogy beindítsa saját ingatlancégét. Szerelembe estek egymással, és boldog élet várt rájuk. Ha minden a forgatókönyv szerint ment volna, Corcoran nem építette volna fel a birodalmát. 1978-ban a férje lelépett Corcoran asszisztensével, és feleségül is vette. Hogy sót dörzsöljön a sebbe, ezzel vált el tőle: „Nélkülem semmire sem viszed!”

Az Inc. magazin hasábjain 2016 novemberében megjelent interjúban Corcoran azt nyilatkozta, hogy legjobb barátjává szelídítette a haragját. „Amikor valaki lekezelően bánt velem, rögvest a legjobb formámba kerültem – mesélte. – Tűzön-vízen át érvényesítettem vele szemben az akaratomat… Nem szabadult tőlem. Nem hagytam. Azt mondtam csendben magamnak, b*szd meg!”

Ez a fajta elutasítottság, ez a fajta szégyen nagyszerű mozgatórugó lehet. Gondolj vissza azokra a tanárokra, edzőkre, főnökökre, szülőkre vagy rokonokra, akik megaláztak. Ez nem azt jelenti, hogy magadban kell hordoznod a negativitást. Hanem azt, hogy használd fel hajtóerőként! Corcoran a lenézést elszántsággá csatornázta át, New Yorkban ingatlanbirodalmat épített, és 66 millió dollárért értékesítette. Aztán könyvével a sikerlisták élére került, majd szerepelt az említett valóságshow-ban.

Mint a vállalkozókba befektető, Corcoran jelenleg olyan embereket keres, akiknek a fájdalom a mozgatórugójuk. „Rossz gyerekkor? Igen! Annyira szeretem, mint az életbiztosításokat! Bántalmazó apa? Nagyszerű! Apa nélkül nőttél fel? Még jobb! Legsikeresebb vállalkozóim ugyan nem mindegyikének volt szörnyű gyerekkora, de mindnek azt mondták, hogy nem képesek valamire, és ők azóta is dühösek.”

Hidd el: nem bagatellizálom el a fájdalmadat! Gyerekként nekem is egy életre elegendő megaláztatásban volt részem. Fájt akkor, és fáj most is. Ha valaki megvetés, lenézés és sérelem tárgya, akkor azt egyaránt használhatja kifogásként és ösztönzőként. Roppant hatékony ösztönző.

Michael Jordan már elhunyt édesapjának szavajárása volt: „Ha a legjobbat akarod kihozni Michael Jordanból, mondd neki azt, hogy nem képes rá.” Öt évvel az NBA-ból történt visszavonulása után a hírességek csarnokában elmondott beszédében vajon kikről szólt? Akik gyűlölték őt és kétségeket támasztottak vele szemben. Még nem tette túl magát azon, hogy voltak, akik a vesztére törtek. Leroy Smith jr. foglalta el a pozícióját, amikor Jordant kigolyózták a középiskolai csapatból. Csak hogy illusztráljam, Jordan milyen mértékben használta a fájdalmát hajtóerőként: meghívta Leroy-t az ünnepségre. „Amikor ő bekerült a csapatba és én nem, akkor azt akartam bebizonyítani, nem csak neki, hanem az edzőnek is, hogy óriási hibát követett el” – mondta Jordan.



Musk, Corcoran és Jordan a fájdalomból merített erőt. Te is tehetsz így. Gondolj vissza azokra a nehéz pillanatokra, amikor megfogadtad: soha többé! Ha fel tudod idézni, ki tudod aknázni. Még mindig úgy érzem, hogy meg tudnám tölteni a Madison Square Gardent azokkal a gyűlölködőkkel, akikbe belebotlottam életem során. Huszonhat éves koromban meghívtak egykori iskolámba, hogy tartsak beszédet, ahol összefutottam Dottyval, a pályaválasztási tanácsadóval, aki ezt kérdezte tőlem: „Miért vagy itt, Patrick? Hogy meghallgasd a motivációs előadót?” Aztán azzal jött, hogy mennyire sajnálta mindig a szüleimet. Ott álltam tehát huszonhat évesen, hogy iskolám meghívásának eleget téve elmondjam saját sikertörténetemet, amikor is Dotty éppen azzal traktált, hogy mennyire sajnálta a szüleimet, mert elveszett gyerek voltam, akiben nem volt semmi ambíció.

Dotty végül elkísért az előadóteremig, ahol hatszáz diák tűkön ülve várta a motivációs beszédet, és aztán az igazgatóhelyettes egyszer csak felpattant az emelvényre, és felkonferálta a szónokot. A Dotty ábrázatán szétterülő kifejezés megfizethetetlen volt.

Egy szót sem szóltam Dottynak. Hanem újabb gyűlölködőnek címkéztem fel, aki szüntelenül felbukkan az életemben. Engem ők motiválnak. Van egy listám, amelyben csokorba gyűjtöttem azokat a kijelentéseket, amiket rólam fogalmaztak meg az évek során. Sokan pozitív visszajelzéseket olvasnak, hogy növeljék az önbizalmukat, én azonban másképp teszek: én azokkal foglalkozom, akik kételkedtek bennem vagy megpróbáltak elnyomni. A listát újra és újra átolvasva olyan tüzet lobbant fel bennem, amit a világ összes pénze sem tudna.

Életem talán legfontosabb gyűlölködője egy idegen volt. Huszonhárom éves voltam, apám a tizenharmadik szívinfarktusán esett át. Azonnal a Los Angeles County Medical Centerbe, a közkórházba loholtam. Ott valami elképesztő dolog fogadott: úgy bántak apámmal, mint egy utolsó senkivel. Elvesztettem a fejem, és üvöltözni kezdtem: „Ne szórakozzanak apámmal! Átléptek egy határt!” Dühkitörésem miatt kihívták a biztonságiakat, akik kitessékeltek a kórházból. Amikor némileg lecsillapodtam, az egyik őr így szólt hozzám: „Ha lenne pénzed, jobb betegbiztosítást és jobb orvosokat tudnál megfizetni apádnak. De most nem fizettél semmit. Az adófizetők pénzéből látták el. Ez a közegészségügy.”

Az incidens után bepattantam Ford Focusomba, és elkezdtek ömleni szememből a könnyek. Szégyenérzet vette át a düh helyét. Igaza volt a biztonsági őrnek. Azért kapott apám csapnivaló ellátást, mert nem volt pénzem arra, hogy jobb szolgáltatást fizessek meg neki. És azért nem volt pénzem, mert leginkább bulikban szórtam el. Életem egyik mélypontját éltem át. Éppen akkor tett lapátra a nő, akiről azt hittem, hogy a feleségem lesz. Hitelkártya-adósságom 49 ezer dollárra rúgott. Fél órán keresztül úgy sírtam, mint egy gyermek.

A sok sírás és önsajnálat után végre rátaláltam valamire. Aznap este a régi Patrick meghalt. Teljesen megváltoztam. Arra használtam a fájdalmat, hogy emlékezzek minden egyes sértésre, amit a fejemhez vágtak: „Balfácán. Bandatagokkal lóg. Szegény Patrick, sosem lesz belőle semmi. Elvált szülők gyermeke. Anya segélyen. Beállt a hadseregbe, mert nem volt más választása. Mindig is senki marad.”

Megfogadtam, hogy apámnak soha többé nem kell az ingelwoodi olcsó áruk boltjában dolgozni, ahol rendszeresen fegyvert fogtak rá. Soha többé ilyen méltóságon aluli egészségügyi ellátást. Sem ő, sem én nem fogunk többé szégyenkezni.

Így szóltam magamhoz: Bet-David! A világ meg fogja ismerni a vezetéknevedet. Ismerem a fájdalmat, amin keresztülmentünk. Azt is tudom, milyen nehézségekkel szembesültünk, amikor Amerikába jöttünk Iránból. Emlékszem, mennyire szégyenkezett anyám, amikor tört angolsággal szólalt meg. Emlékszem apám arckifejezésére, amikor családi ünnepségeken megvetés tárgya lett. Nemsokára büszke leszel a nevedre. Büszke leszel, hogy Amerikába jöttél. Büszke leszel a meghozott áldozatokra.

Másnap vicces dolog történt. Senki sem ismert meg. Életem legszebb bókjait kaptam: „Úgy megváltoztál, Pat. Nem is ismerünk rád. Hiányzik a régi Pat. Őt akarjuk.” Akkoriban híres voltam arról, hogy csütörtök estétől vasárnap hajnalig a Los Angeles-i éjszakát jártam, Las Vegasba pedig minden második hónapban elmentem. Mondtam a barátaimnak, hogy többé ne hívjanak. Nem hallgattak rám. Azt hitték, csak idő kérdése, és ismét a régi Patet üdvözölhetik köreikben.

Nem tudták, hogy a régi partiarc, fegyelmezetlen Pat soha többé nem tér vissza. Teljes fordulatot vettem. Véget vetettem mindennek. Attól a naptól kezdve többé senki sem – még magam sem – látta a régi Patet. A gyűlölködőkből erőt merítettem, azóta is kiapadhatatlan erőforrásként tüzelnek, olyan tartalékot képeznek, amelyre bármikor számíthatok.

Meríts te is erőt a haragból és a fájdalomból. Ez most a te műsorod. Ha megváltozol és arra összpontosítasz, amivé akarsz válni, senki nem állhat az utadba.

Dühös leszek, ha visszagondolok ezekre a történetekre. Már nem fájnak annyira, mint korábban, ám szempillantásnyi idő alatt vissza tudok helyezkedni a régi élethelyzetekbe, és akkor ismét erőt tudok meríteni belőlük. Valami azt súgja, mindig lesznek újak. Noha a fájdalom sosem múlik el, úgy tekintek a gyűlölködőkre és a kételkedőkre, mint ajándékozókra. Arra ösztökéltek, hogy azt mondjam: soha többé! Listát is összeállítottam: összeírtam, mi az, ami a körülményektől függetlenül nem alku tárgya. Mindenkit arra buzdítok, hogy tegyen hasonlóképpen.

Azonban ne add fel furcsa dolgaidat, amit legalábbis mások furcsának vélnek, mert ezek jelentőséggel bírnak tapasztalataidat illetően, és hogy miért vagy így huzalozva. Világosan fogalmazd meg, mi az, amit fel tudsz áldozni, és mi az, amit nem. Így neked is lesz saját listád.

Fedezd fel, melyik szerep illik leginkább hozzád!

A feltett kérdések célja, hogy ráleljünk arra az ösvényre, amelyik a leginkább megfelelő neked. A kulcs abban rejlik, hogy megtaláljuk a legjobb pozíciót, amelyben megcsillogtathatod képességeidet. Cégalapító? Vezérigazgató? Stratégiai vezető? Értékesítési vezető? Helyettes? Vállalkozásfejlesztő? Hosszú a lista. Olyan korban élünk, amelyben a vállalkozók kerülnek a címlapokra, de nem mindenkinek való ez az élet. Persze ez nem azt jelenti, hogy ne lenne helyed a vagyonfelhalmozók és a beteljesedést keresők táborában.

Mindössze arra van szükség, hogy válaszolj a kérdésre: Ki akarsz lenni?

Vállalkozónak lenni kockázatos, ám kecsegtető hozamot ígér: a személyiségfejlődés terén és pénzügyileg egyaránt. Az emberek nem látják, micsoda nehézségeket kell leküzdeni: az árulásokat és a nullához konvergáló bankszámla-kivonatokat. Ha valaki vállalkozó, akkor a közös vacsora a családdal nem feltétlenül magától értetődő. Attól függően, mekkorát álmodtál, elképzelhető, hogy még éjszaka is dolgozol. Ha formabontó akarsz lenni, és történetesen multinacionális konglomerátumot építesz fel, rengeteg áldozatot kell meghoznod.

Minél több a dolgod, annál összeszedettebbnek kell lenned. Van egy mondás, miszerint nem érhetsz fel úgy a legmagasabb csúcsra, hogy közben nagyszerű családi életet is élsz. Nem lesz könnyű, de van rá mód, hogy valami kompromisszumot köss, ha fontos neked. Rajtad múlik, a te választásod. Nekem például sokkal fontosabb az, hogy gyermekeim szemében hiteles legyek, mint olyan személy, aki megküzd, hogy álmait valóra váltsa, mint hogy minden este otthon legyek vacsorára. A családom megérti, mert így terveztük el. És az sem utolsó dolog: ha több pénzed van, több a választási lehetőséged is. Elképzelhető, hogy ünnepnapokon is dolgoznod kell. Ha jól keresel vele, miért ne vihetnéd akár magaddal a családodat, hogy a munkalátogatásból családi kirándulás legyen? Persze mint mindennek, ennek is megvannak az előnyei és a hátrányai. Választásod azon fog múlni, milyen választ adsz a kérdésre: Ki akarsz lenni?

A jövőbeli valóság megélésével testesítsd meg azt, akivé lenni akarsz

Hányszor is hallhattad valaki szájából az ilyen mondatokat: Ha megvan, akkor… Ha szerencsém lesz, akkor… Olyanokat is mondanak: Ha meglesz az első millióm… vagy: