MIKA TILLENSEN

RIO-DALOM BRAZÍLIÁBAN

Könyv Guru

Budapest, 2024

Brazília, Rio de Janeiro: Juan Sanchez de la Rosa, a Forró ölelések című szappanopera ünnepelt sztárja munka nélkül marad, amikor kiebrudalják saját sorozatából. Szegény ember ettől kicsit megborul: idegösszeroppanást kap… hogy aztán apró darabkáit összeszedve, lassacskán épüljön fel újra, és újra, és újra. Mihez kezdhet így, ötvenöt évesen?

Írjon horoszkópot, rendezzen filmet, vagy keresse meg az örök ifjúság elixírjét? Ebben a sorrendben pont jó lesz. Amikor azt hiszed, vége az életednek, akkor kezdődik csak el igazán.

RIO-DALOM BRAZÍLIÁBAN

Az összeomlás

Horoszkóp

Betekintés a szappanopera-forgatások kulisszatitkaiba

Kiruccanás a Copacabanára

A biciklitúra

Karnevál

Színház az egész világ

Riadalom Brazíliában

Mentor a disznótoron

Hogyan legyünk ördögien jók?

Hogyan veszítsd el az önbizalmad percek alatt?

A per

Amikor a hatóság kiakad, avagy hogyan ne rendezz filmet?

Látogatás a Cicamicamaca Bárban

Az örök ifjúság elixírje

Mocskos kis titkok

Armando Gutierrez rendőrkapitány úr naplója

Generációs problémák

A fogorvosnál

Látogatás a Madame Tüsző Múzeumban

Az ember, aki mindenhonnan elkésik

Kísértések

Végkifejlet

AZ ÖSSZEOMLÁS

Helyszín: a Föld nevű bolygó, Dél-Amerika, Brazília, Rio de Janeiro.

Juan Sanchez de la Rosa nem az a fajta ember, akivel gyakran előfordul, hogy kardjába dőlne holmi kellemetlenségektől, ám egy bizonyos júliusi napon olyasmi esik meg vele, ami rendkívüli módon felzaklatja. De la Rosa, a Forró ölelések című brazil szappanopera sztárja kézhez kapja felmondását a Misteriosa Rapazes (kb. Rejtélyes Pasik) stúdiótól. Az ottani fejesek döntésüket azzal magyarázzák, hogy szerintük egy ilyen vén csataló – Juan nemrég töltötte be az ötvenötöt – már a kutyát sem hozná lázba. Ő játszotta eddig Rodrigót, a szőrös mellű, atletikus, szívdöglesztő szépfiút. Most maximum lerobbant nagypapát alakíthatna, de semmiképp sem egy latin macsót. Senki sem képes ennyire megindítón, távolba révedőn kamerába nézni, mint ahogyan ő – ha kell, akár órák hosszáig is bírja. Erre most kirúgják? Nincs igazság a Földön. Találtak helyette egy sármosabb, sportosabb, ám meglehetősen butácska, feltörekvő ifjú titánt. Ez bizony bosszúért kiált. Juan elhatározza, hogy hazamegy, megebédel, pihen egyet (már ha képes lesz rá), aztán visszajön, és mindenkit szitává lő. Amikor állig felfegyverkezve – teljes paintball-felszerelését magával hozva – volt stúdiójának ajtaján kopogtat, az ott lévőknek fogalmuk sincs arról, Juan mire készül. Amikor a stúdióvezető, Eduardo Perez beereszti, Juan térdre rogy, bőgni kezd, és halkan azt kérdi:

– Szerinted én gyilkos vagyok?

– Ki állított ilyet rólad, Juan?

– Még senki.

A stúdió egykori szupersztárja sokkot kap, fel-le szaladgál a díszletek közt, és azt üvölti volt kollégáinak: „Nekem köszönhetitek, hogy vagytok valakik. Hálátlan banda! Holnaptól készüljetek a jelentéktelenné válásra! Mert nélkülem azok lesztek: jelentéktelenek, elfeledettek, semmik.” Szerencsére tragédia nélkül zajlik le az ideg-összeroppanás. Hősünk a földre rogyva zokog élete értelmét gyászolva. Mihez kezd most? Ötvenöt évesen nem olyan egyszerű újrakezdeni az életet. Egykori kollégái átlépnek rajta, kikerülik, vagy úgy tesznek, mintha ott sem lenne. Döbbenetes élmény. Tudják, ennyi volt számára a karrier. Jobb még éltében elfeledni: felesleges kivárni, míg valóban meghal. Nekik attól még tovább kell húzni az igát, hogy egy filmsztárt lapátra tesznek. Legyen szolidáris a tököm, mondogatják maguknak. Juan meg majd csak talpra áll. Ilyen az élet. Kegyetlen. Idomuljunk hozzá! Félelmetesen jól alkalmazkodunk a szemétkedésekhez; már-már olyannyira, hogy egy idő után természetesnek vesszük őket. Pár óra látványos szenvedés után hősünk feláll, leporolja magát, kifújja az orrát, és elindul a kijárat felé. Úgy sincs más dolga erre többé. Másnap elhatározza, hogy halálra issza magát, de terve megvalósításához hosszú évekig kéne piálnia. Időigényes lenne. Egyszerűen túl lassú módja ez az öngyilkosságnak… és még az is lehet, hogy élvezné. Pedig neki most szenvedni kell… gyötrődni… mert csak kínból és fájdalomból sarjadhat ki később új élet. Az övé. Delíriumos állapotban kiókumlálja, hogy jövője a nagyon-nagyon gazdag, magányos öregasszonyok kezében van – ezért haladéktalanul ki kell próbálja magát hímringyó szerepkörben. Első kuncsaftja nem más, mint Raul Velázquez, világhírű brazil rendező egy szem lánya, Fernanda. Csinos, fiatal, dekoratív nő. Rejtély, miért fordul hímprostikhoz. Mint kiderül, a leányzó általában nem tesz ilyet, ám valahonnan megtudja, hogy személyesen Juan Sanchez tenné neki a szépet, így a kíváncsiság győz. Régóta szeretett volna találkozni a sztárral. Velázquez megtudja, hogy Juan a lányának csapja a szelet, ám ebben elsősorban lehetőséget lát. Felajánl egy mellékszerepet a borzalmasan rossz forgatókönyvvel bíró új filmjében, amelynek már a címe sem sejtet semmi jót. A pápa fütyköse több mint valószínű, hogy felettébb meg fogja botránkoztatni a mélyen vallásos ország állampolgárait… továbbá az álszent köpönyegforgatókat. Juan a főgonosz nuncius szerepét kapja. Elvállalja a feladatot.

– Tök egyszerű a dolgod – mondja Raul. – Figyelj! Maga a sátán költözik beléd, s te próbálod kísértésbe vinni a pápát – pucér nőkről készült fényképeket tartasz mintegy véletlenül a szeme elé, mi több húgod szolgálatait is felajánlod neki. Ezek után a szent életű férfiú pokoli kínokat él át. Rájön, hogy ötvenévesen szűznek lenni nem is akkora buli, mint ahogy azt a papneveldében előadták neki. A pápa döntésre jut. Eltörli egyházában a cölibátust, amely lépésével rengeteg ellenséget szerez magának. Ráadásul a pedofil papoknak is ajtót mutat. Úristen… hogy ezek mennyien vannak! Vicente pápa megnősül. Elhunyt barátja özvegyét veszi feleségül. A nuncius – vagyis te – dühöngsz, csapkodsz. Nem így akartad rossz útra terelni a vén marhát. Fordítva sült el a fegyvered. Egyre többen vélik úgy, hogy az új pápa nem is olyan gáz. Halad a korral, jó beszólásai vannak, és nem ítél el senkit. Még az ateisták is kedvelik. A történet vége az, hogy te annyira bepipulsz, mint a nézők, amikor Bobbyt kiírták a Dallasból. Mérgedben kiugrasz az ablakon.

– Zseniális film lesz. Érzem. De mi lesz így a hímringyókarrieremmel? Elengedhetem?

– Engedd el! Rád itt van most szükség, mellettem és Fernanda mellett.

– Ki kell ugorjak az ablakon?

– Ki… de ne aggódj! Lesz alattad háló. Kaszkadőrre mostanában nem telik. Recesszió van.

Tömegek özönlik el a mozikat a premier estéjén. Rengetegen kíváncsiak Velázquez rendezésére. Mintha Quentin Tarantino készített volna új filmet, annyian jönnek. Még Tom Hanks is tiszteletét teszi az eseményen. Rióban forgatja a Legénybúcsú második részét, és úgy gondolja, kikapcsolódásnak megnézne egy filmet. Színészek… Meglepetésre óriási a siker, pedig Isten a megmondhatója, milyen katasztrofális lett a végeredmény… de az embereknek tetszik. Állva tapsolnak a nézők. Másnap a filmmel kapcsolatban ilyen és ehhez hasonló jelzőkkel telnek meg az újságok: briliáns, merész, nagyszerű, remek alakítások, majdnem olyan jó, mint a Forrest Gump. Tom Hanks szerint ez enyhe túlzás.

Fernanda kezdi kellemetlenül érezni magát, amiért egy vénemberrel jár, ezért kedvesen megkéri Juant, hogy kopjon le. „Öregszagod van. Rád untam. Húzz el!” Juan emiatt morcos lesz. Mit tegyen? Randevúzzon idősebb nőkkel, akik majdnem olyan vének, mint ő maga? Keressen trófeát a saját korosztályából? Az olyan snassz lenne. Minél öregebb vagy, annál fiatalabb nőket kell összeszedned; mert így ország-világ előtt bizonyíthatod, mekkora kan is vagy te valójában. De la Rosa elhatározza, hogy felkerekedik, és megszerzi az örök ifjúság elixírjét. Ha rátalált, bizisten, kiönti az egészet a picsába. Rájött, hogy az öregeké a jövő, a fiatalok meg bekaphatják. Fel kéne írni valahová, mint életbölcsességet. Amikor Juan még tizenévesen több lánynál is bepróbálkozott, azt vette észre, hogy a csajokat kizárólag az idősebb muksók érdeklik. Meg a magasak. De az a legjobb, ha magas is, meg idős is. Ezek a lányok érettebbnek gondolták magukat a saját korosztályuk hím egyedeinél, és valljuk be, testben valóban érettebbek is voltak, agyilag viszont… nos… agyilag körülbelül ugyanannyira voltak topon, mint a fiúk – ám ezt sosem ismerték volna be. De la Rosa fogadalmat tesz, hogy mostantól csak érett hölgyekkel randevúzik. Őket már nemigen kell győzködni egy kufircért. Hogy a szakítás után ne roppanjon össze lelkileg, Juan úgy dönt, pszichológus után néz. Rá is talál egy pelyhes állú kezdőre, aki valamiért nagyon szimpatikus neki. Borzasztóan fiatal, mindössze huszonöt éves a srác. Carlos Molina néven mutatkozik be. Juan a foglalkozásokon rendszeresen tacskónak nevezi terapeutáját, amit Carlos meglehetősen bosszantónak talál. Kevés páciens képes a pszichológust kihozni a sodrából, de Juan egyből az idegrángást hozza elő belőle. Sanchez azzal a paraszt húzásával teszi fel az i-re a pontot, amikor kutyatápot dob Molina elé, majd rákiált a döbbent pszichológusra: „Falatozz, tacskó!” Carlos a kórisme rovatba ezt írja be: narcisztikus elmebeteg. Egy alkalommal Carlos anyukája libben be a szobába, miközben Juan épp azt ecseteli, milyen traumákon ment keresztül gyerekkorában. Te jó ég, ki ez a nő? S miért ver egyre gyorsabban a szíve, amikor meglátja? – gondolja Juan. Mi a fene ez? Szerelem? Vagy kéj?

– Hé, tacskó! Anyukád ráér mostanában randizni?

– Magával biztos nem. Különben is… szálljon le az anyámról, hallja? Nem ezért jött ide. Meg akar gyógyulni, emlékszik?

– És mi van, ha a gyógyuláshoz vezető út épp anyádon keresztül vezet?

– Jézus. Terápiánk célja, hogy ön visszanyerje lelki egyensúlyát. Édesanyám nem segíthet ebben önnek.

– Fogadunk?

– Maga beteg.

– Tudom. Ezért vagyok itt.

– Nem úgy… hanem úgy.

– Látom, neked sem ártana egy dilidoki. Miért nem tegezel?

– Mert az tiszteletlenség volna.

– Ha elveszem anyádat, kénytelen leszel azt mondani nekem, hogy csá.

– Soha életemben nem használtam ezt a kifejezést, és elképzelni sem tudom, hogy valaha elvegye az anyámat.

– Meglátjuk. Na, szevasz, tacskó. Megkeresem a fajanszot. Remélem, raktál be vécépapírt.

Sanchez alighogy hazaér, látogatóra lesz figyelmes. Szerencsére nem az adóhatóság embere jött el hozzá. Egy hatvan körüli nő – De la Rosa nagy rajongója – valami állatot hoz magával, pórázon. Hétszentség, hogy ez az izé nem kutya.

– Mi a nyavalyatörés ez?

– Már hogy ő? Egy kapibara, vagy ha úgy tetszik: vízidisznó. A világ legnagyobb tengerimalaca. Ajándék tőlem. Aranyos, nem? Magának adom. Csámcsi a neve.

– Igazán nem kellett volna. Elég lett volna egy virág is, tudja.

Mit kezdjen egy kapibarával? Büdös, mint a dög… ami… lássuk be… helyénvaló egy állattól… bár a mosdatlan ember szagához nem mérhető. Na de mindent összerág… esetleg szét… a rágcsálója. Eszik és tojik. Biztos sokba kerül a zabáltatása. Csak néz azokkal a gombszemeivel, ki, abból a hülye fejéből. Vajon mire gondol?

– Na, már csak te hiányoztál. Éhes vagy?

Felfigyelnek Hollywoodban Juan remegő hangjára és szexi nézésére. Reszkess, Brad Pitt! Kihívódra akadtál. Sanchezt meghallgatásra hívják, de a smucigok a repjegyet már vele fizettetnék meg. Nem ám akárki vetett szemet de la Rosára. George Lucas szeretné elkészíteni a Darth Vader nagypapája című Csillagok háborúja előzményfilmet, és Juant szemelte ki a nagyapó szerepére. Mondani sem kell, hogy ez óriási lehetőség a berobbanásra, hisz egy Star Wars filmet még az is megnéz, akit amúgy egyáltalán nem érdekel a sztori. Van még két hete a meghallgatásig. Addig becsajozik, úgy éljen. Mennyibe kerül két repülőjegy Los Angelesbe? Első osztályon kéne menni – hadd lássa a kiscsibe, milyen menő arccal utazik.

Velázquez érdekes feladattal bízza meg Sanchezt. A Brazíliában világhírű – vagyis csak hazájában ismert – rendező tulajdonosa a Mocskos kis titkok nevezetű bulvárszennylapnak, amelyben sztárocskák magánéletében vájkálnak. Sajnos a napokban Velázquez meg kellett váljon asztrológusától, mivel az a tetű a bolygók állásából arra következtetett, hogy büntetlenül meglophatja főnökét. Ráfaragott a sompolygásra. Horoszkóp nélkül viszont nem veszik meg a lapot.

– Írj nekem horoszkópot, Juan!

– De hát nem értek én az ilyesmihez.

– Na és aztán… Az elődöd sem értett hozzá. Szerinted érdekelte? Használd a fantáziád! Találj ki dolgokat! Még az is lehet, hogy véletlenül ráhibázol valamire. Szóval, azt mondod, nincs meg a kellő szaktudásod. Gombokért vállalod a nemes feladatot?

– Persze. Hol írjam alá?

HOROSZKÓP

Bak: december 22. – január 20.

Ne rongyoljon neki a héten senkinek, mert csúnyán ráfaraghat. Kiderül, hogy szereti a baklavát – különösen a pisztáciásat. Higgye el, jobban esik az, ha megoszthatja valakivel. Már megint bepöndörödött a fanszőre, hiába vasalta egy órán keresztül. Bosszantó, de törődjön bele! Jobb már úgysem lesz. Gyakorolja intenzíven a bakugrást, hogy ha egyszer szüksége lesz majd erre a képességére, frankón működjön a dolog. Patásként jóban van pár ördöggel, de ne ragadtassa el magát! Ezek a pokolbéli ganajtúrók egyszerűen kihasználják önt. Gyúrjon rendszeresen, mert ha nem csinálja, nyeszlett marad. Amennyiben ön nő, fitneszezzen serényen – esetleg fusson (már ha nincsenek orbitálisan nagy dudái, amik hátráltathatják az effajta mozgásban). Sokat szeretne keresni? Költözzön másik országba! Vagy megtalálja a szerelem, vagy nem. Ötven százalék az esélye, hogy így lesz.

Vízöntő: január 21. – február 19.

Hallotta? Itt a globális felmelegedés és az aszály… ezért ne pazarolja a vizet, mert drága. Szerencsenapja a hétfő, a kedd, a szerda meg a többi nap. Szívesen öntene ki ürgéket a lakásaikból? Türtőztesse magát! Vandálkodjon otthon, a négy fal között! Mutassa meg, milyen fából faragták! Állítólag a tölgyfa a legjobb. Gazdaságilag rottyon lesz, akárcsak az ország. Ha az aszcendense rák, jobb, ha megtanul hátrafele járni. Kerülje a szakadékokat és az agresszív embereket! Mostohaapja kukacos körtével kínálja. Ne egyen belőle!

Halak: február 20. – március 20.

Már megint mindent meg akar úszni. Keressen egy nagyobb akváriumot, amibe nyomatnak oxigént is. Egy olyat, ahol cuki kis algaevő tapad az üvegre. Ne érje be gagyi haltáppal! Önnek a legjobb jár. Ha ön ponty, karácsony előtt véletlenül se úszkálgasson. Meneküljön – különben még az ünnepi ebéd részévé válhat. Pikkelysömör gyötri? Mit tegyen? Amíg meg nem gyógyul, rejtőzzön el szépen egy méretes kő mögé! Szerencsenapja az, amelyiken életben marad. Kerülje a pecásokat! Őket onnan ismerheti fel, hogy többnyire kempingszéken ülnek, borostásak, sör van a jobb kezükben, és már nagyon korán a gilisztáikkal traktálják önt. Utasítsa vissza csemegéjüket!

Kos: március 21. – április 20.

Kerülje a negatív kisugárzású embereket, mert rossz hatással vannak önre. Ha az egész családja ilyen, inkább haza se menjen! Legjobb, ha leissza magát. Az általában segíteni szokott. Dobja fel sörét néhány kupica rummal; meglátja, utána egyből szebbnek látja a világot. Látogassa sorra a környék kocsmáit: bonyolódjon beszélgetésbe helyi közösségek képviselőivel a szubatomi részecskék fontosságáról és a hadronütköztetőről! Kár lenne kihagyni a soha vissza nem térő alkalmat. Másnap semmire nem fog emlékezni ugyan, de fejfájása s kavargó gyomra mindenért kárpótolja majd. Önre mosolyog a szerencse egy négylevelű lóhere képében. Egye meg! Ritka pocsék íze van, de legalább egészségtelen.

Bika: április 21. – május 21.

Ne hagyja, hogy szomszédasszonya felingerelje önt vörös szoknyájával! Hát nem veszi észre? Direkt incselkedik magával. Nyugodjon le, vegye ki orrkarikáját, és számoljon el négyszáztizenháromig! Milyen jó érzés… Nyugalom árad szét egész lényében. Bár spanyol utazást fontolgatott, gondolja át a tervét! Válasszon inkább más úti célt. Fedezze fel Ózd szépségeit! Az is épp eléggé egzotikus helyszín. Pénzügyei jelentős mértékben javultak, mióta illegális dolgokkal foglalkozik. Iktassa ki a konkurenciát! Használja a szarvát!

Ikrek: május 22. – június 21.

Ma reggel rájön, hogy kettő van önből… ám hasonmása büdösebb. Kerüli a vizet. Küldje el őt dolgozni! Addig maga lazíthat. De mi van, ha a barom mindent tönkretesz? Mi van, ha flörtölni kezd a maga titkárnőjével? Mi van, ha púzik egyet a tárgyalóban – a kollégái füle hallatára? Képes rá. Ezt mégsem hagyhatjuk. De ha itt marad, a lakást veri szét. Szigorú menetrend szerint kell dolgoztatni odahaza is. Meglátja, a hála nem marad el. És ha nincs szüksége többé rá, egyszerűen ássa el a kertben!

Rák: június 22. – július 22.

Elege van abból, hogy hátrafele jár – vagy oldalra? Mutassa meg, hogy előre megyünk, nem hátra! Szerencsére a Vénusz metszi a Jupiter konstansának a köbgyökét. Mit jelent ez? Hogy nagy utazás van kilátásban. Már csak az összeget kéne előteremteni hozzá. Gyerekjáték. Akármennyit tartózkodhat a napon. Ennél pirosabb már nem lesz. Fényesítse ollóit! Sosem tudhatja, ki előtt villoghat velük.

Oroszlán: július 23. – augusztus 23.

Ma szagosabb, mint általában. Szellőztessen sokat! Új távlatok nyílnak az oroszlán előtt. Vegye észre a kínálkozó lehetőségeket! Reggel valószínűleg fel fog kelni – már ha előző este lefeküdt. A szerelemben ön zsarnoki, érzékeny, ám az is lehet, hogy csak istentelenül kanos. Szőre vöröslik a napfényben. Irtó menőn néz ki. Csillogtassa meg fogait, s intellektusát. Pénzügyileg stabilan áll szülei lábán. Legyen óvatos a bokrokkal, mert ellenség bújhat meg bennük. Szerencseszíne a libafoszöld és a hupikék.

Szűz: augusztus 24. – szeptember 22.

Ma sem jött össze a numera, de semmi vész. Előbb vagy utóbb biztosan sikerülni fog… de az Isten szerelmére, ne görcsöljön rá! Minél nagyobb a stressz, annál jobban befeszül, és akkor egész biztosan butaságokat beszél. A túrónak hiányzik ez. Inkább meg se szólaljon! Gondoljon arra, hogy a Mars belép az ön jegyébe, ami, valljuk be, nagyon jó dolog – mivel a Mars áll vágyaink középpontjában. Tovább epekedhet szűzen kiszemeltje után. Írjon neki levelet! Írás közben legalább nem dadog.

Mérleg: szeptember 23. – október 23.

Súlyos dolog került a mérlegre: Ön. A helyzet az, hogy ön dagadt. Nincs ezen mit szépíteni. Bármit megeszik, ami a keze ügyébe kerül. Van, hogy rá sem néz, egyszerűen felzabálja. Jöhet pizza, makaróni, túrós csusza, almás lepény, káposztás cvekedli. Mindegy, mi; a lényeg, hogy sok legyen. Ideje megálljt parancsolni a vágyainak, különben még idő előtt beadja a kulcsot. Mennyit mozog? Elsétál a hűtőig, s vissza a kanapéra? Sétáljon el a szomszédja hűtőjéig! Elképzelhető, hogy meglepődik majd rajta, mert nem tudja elképzelni, mi a frászt keres maga ott, de ön legalább megnyugodhat, és elmondhatja, hogy „igen, most aztán megdolgoztam a kajámért”. Szerelmi élete egy csőd, és mindaddig az is marad, míg gatyába nem rázza magát. Mozogja le a felrakódott kilókat! Hagyja ott munkahelyét. Állás nélkül garantáltan éhezni fog.

Skorpió: október 24. – november 22.

Maga nagyon kis harcias. Bárkit megszúrna, aki idegesítő. Higgye el: megértjük önt. Mi is szívesen feltrancsíroznánk egyeseket, de lássa be, ezt nem lehet. Mit szólna az édesanyja, ha kiderülne, hogy ön tömeggyilkos? Biztosan nagyon elszomorodna. Bújjon el a homokban! Csípje meg a rossz embereket! Azokért úgysem kár. Ha nem akarja serpenyőben végezni, kerülje el a Távol-Keletet, Kínát, Thaiföldet és Mexikót!

Nyilas: november 23. – december 21.

Már megint összevissza lődöz… holott borzasztóan céloz. Fejezze be az idétlenkedést! Tanuljon meg rendesen lőni! Vannak kifejezetten erre a célra létrehozott klubok. Esetleg látogasson el a Lövölde térre. Válasszon bükkfából készült nyílvesszőket – azok jobban szállnak kilövés után a levegőben. Hozza a frászt embertársaira!

BETEKINTÉS A SZAPPANOPERA-FORGATÁSOK KULISSZATITKAIBA

A BANÁNÜLTETVÉNYEN

ELSŐ JELENET:

– Fogd meg a banánt, Miranda!

– Itt? Most? Mindenki előtt?

– Nem tudom, miért idegeskedsz. Finom. A legjobb banán a környéken.

– Elég! – üvölti a rendező. – Mi a frászt műveltek? Ez nem egy pornófilm! Csábosan nézzetek, távolba meredőn, révetegen. Ne fogd meg a banánját, Miranda! Látszódjon a mellkasszőrzeted, Juan. Az nagyon fontos.

Perzselő forróság uralkodik a forgatáson; magas hőfokon izzanak az érzelmek, ezért időnként slaggal locsolják a színészeket, nehogy felrobbanjanak a nagy szenvedélytől.

MÁSODIK JELENET:

Esteban, a lovászfiú gondterhelten néz maga elé, kábé huszonnyolc másodpercen keresztül – teljen csak a nyavalyás műsoridő. Apja, Horacio Rodriguez kisemmizné őt az örökségből, miután megtudja, hogy egyetlen fia lány… ráadásul ki nem állhatja a vidéki életet. „Aki a lószart nem szereti, az nem ember” – szokta mondogatni Rodriguez papa. És hát milyen igaza van. Mi ez a baromság, hogy a kölök kitalálja: mostantól szólítsák Feliciának? Mitől buzult be? Kisgyerek kora óta férfias dolgokat mutattak neki, böfögőversenyre vitték, futballmeccseket nézettek vele, erre tessék… Hát nem ragadt rá a kultúra? Másnap Esteban úgy dönt, mégis inkább fiú marad, s e minőségében meg is szökteti apja nyolcadik feleségét. Amikor Horacio rájön, mi történt, bosszút esküszik.

HARMADIK JELENET:

Ciripelnek a kabócák.

– Kuss legyen már! – dörren rájuk Rodriguez papa. – Megszöktetik az asszonyt, ti meg hangoskodtok? Lehet, mégis jobb lett volna, ha buzi marad a gyerek? Legalább itt lenne az a kurva feleségem. A saját gondolataimat nem hallom… mondjuk, nincs belőlük valami sok.

Elvonul az istállóba. A lócitrom bukéja nyugtatóan hat zaklatott elméjére. Beindulnak a rozsdás fogaskerekek a ritkán használt szürkeállományban.

– Megvan, miként állok bosszút. Esteban egy életre megkeserüli, hogy sorozatszínész lett.

Rodriguez felkapja macsétáját, s fia nyomába ered.

¤ snitt

Nagyszerű rész, tele izgalmakkal, szerelemmel, féltékenységgel, bosszúval. Pont ez kell a népnek. Mindent egybevetve rendezőnk elégedett a mai nap termésével. Véleménye szerint a szappanopera műfaja, mint olyan, méltatlanul alulértékelt… pedig rengetegen nézik ám a Könnyek tengerét, a Szerelmetes szerelők szeretőit, és A sóderbánya titkait. A maguk nemében korszaktörténeti gyöngyszemekről beszélünk. Álnokság, összeesküvés, csábítás, gyilkosság, továbbá könnytől csillogó bociszemek. Tuti siker. A sminkből és szépítkezőszerekből sosem elég. Köztudott, hogy Brazíliában a legszegényebb felszolgálólányok is három kiló vakolattal az arcukon közlekednek, a férfiak meg mind jóképűek, sármosak, és rejtélyesek. Titkukat fotómodellszerű lánykák próbálják kifürkészni, ami pár ezer rész alatt majdnem sikerül is nekik.

– Mára ennyi. Ragyogó, nagyszerű, briliáns. Nina, kicsikém. Ha a következő részben is szeretnél játszani, tíz perc múlva gyere be az öltözőmbe.

– Minek?

– Mutatok neked valamit.

– Nem kell, kösz. Láttam már, hogy néz ki egy öltöző. Undi.

Hát ez nem jött be. Legközelebb más szöveggel kell próbálkozni. Nehéz a szappanopera-rendező élete. Tisztában van vele, hogy amit csinál, az szemétre való, mégis próbálja magát meggyőzni az ellenkezőjéről. Manolo Ramírez addig mondogatta, hogy ez művészet, míg maga is elhitte. Munkatársait meggyőződésből a nála hülyébbekből verbuválja. Mellettük legalább okosnak látszik. Palotában él, amelyhez huszonöt méteres, feszített víztükrű medence és egy golfpálya tartozik. Szolgák hada lesi minden kérését. Manolo állandóan szemétkedik velük. Érezteti, hogy ő a gazda, míg alkalmazottai pusztán szolgák. Egy jobbágy pedig maradjon csendben, és örüljön, hogy egyáltalán lyuk van a hátsóján.

NEGYEDIK JELENET:

– Mondja meg, doktor úr, de őszintén: mi baja a feleségemnek?

– Az attól függ. Ki a felesége?

– Lássuk csak! Abba a kétágyas szobába vitték – mutat Juan a szemközti ajtóra. – Van egy monokli a szeme alatt… de nem tőlem.

– Értem. Hát persze. Mind ezt mondja.

– Szóval mi a baja?

– Amnéziás… vagy nem… az is előfordulhat, hogy talán mégsem az. Tudja, elképzelhető, hogy tumor, vagy nem, vagy mit tudom én, mi. Nem emlékszem. Lehet, hogy én is amnéziás vagyok?

– Ez szörnyű. Mi lesz most velem?

A kamera most az összetört férj szemére fókuszál, amelyből egyszerre olvasható ki a rémület és a gyász. Sír. Három stábtag vöröshagymát aprít az odakészített zsúrkocsin.

ÖTÖDIK JELENET:

Szenvedő női arcot mutatnak. Rémes titkokat őriz Adriana, a cselédlány. Időnként bevillannak neki képek erőszakkal teli múltjából. Ehhez már napszemüveg kell. Mintha stroboszkóp villózna a szeme előtt. Vidéken élt régebben, egy farmon, ahonnét menekülnie kellett szadista férje elől. Láncfűrésszel ment utána a szemét. Odaüvöltött Adrianának: „Nézd már meg, Szívem. Elromlott. Tegnap vettem. Nem igazság.” Csak futott az az eszelős a nő után. Adriana bepánikolt. Vásárolt a sarki fűszerestől egy kézigránátot. Kibiztosította, majd a férjéhez vágta. Látni kellett volna, mint robban cafatokra hites ura. Meglepődni sem volt ideje szerencsétlennek. Adriana szomszédai ezután messzire elkerülték a nőt; összesugdostak a háta mögött. Gyilkosnak nevezték. Mondhatni, teljességgel alaptalanul. Kétségbeesésében Adriana Rióba szökött. Rúdtáncosként kereste kenyerét egészen addig, amíg el nem helyezkedett egy jó nevű famíliánál cselédlányként. Minden éjjel ugyanazt álmodja. Kész szerencse, hogy mi is láthatjuk ezt, már ha meg nem untuk az ezerötszáz rész alatt.

A LOVARDÁBAN

– Mi baja ennek a lónak, atyám?

– Tuggya a rosseb, fijam. Nem értem. Valamié béget.

– Lenyelte a bárányt?

– Dejszen sose volt bárányunk.

– Igaz.

– Osztán Paulina hozzád megy-é?

– Á… Haragszik rám, mert múltkor összekevertem az ikertestvérével.

– Hát ha egysző annyira hasonlítanak…

Fabio, a kettes számú lovászfiú Paulina felé közelít. Kackiás bajszát pödri, s kacsint mellé. Kész, a kislányt puhára főzte. Miguel, Paulina félkegyelmű udvarlója persze semmit sem tud a románcról. Egyedül az tűnt gyanúsnak neki, hogy az utóbbi fél évben Paulina külön ágyban alszik. Kegyetlen élet… Valóban ilyen borzalmas lenne Miguel szájszaga, hogy még a szívszerelme is kénytelen elmenekülni? Tízből legalább kilenc fogorvos dettó ugyanazt a fogkrémmárkát használja, amit Miguel. És mégis ez van. Érthetetlen. Paulina hamiskásan mosolyog a lovászfiúra, majd amikor az odaér hozzá, a fülébe csókol. Megkéri, hogy ráncigálja kicsit a haját, mert ő most arra vágyik. „És ha véletlenül kitépem?” „Van belőle elég.” Hmm… Rothadt erkölcsök. Temérdek hely akad számotokra Brazíliában. A fiú szendvicset vesz elő táskájából, és a lány felé nyújtja. Szereti ezt a fajtát: makrélakrémes pufi, gyöngyhagymás Nutellával, rá szalonna és lekvár. Fincsi. Paulina kedvesen visszautasítja a csemegét. Részéről inkább az éhen halás. Hogy képes Fabio ehhez fogható rettenetet enni? Ha nem lenne ilyen csődör, Paulina komolyan elgondolkodna kapcsolatuk jövőjéről. Mivel azonban Fabio apja szabad szemmel is jól látható vagyont sikkasztott kreatív könyveléssel, így anyagi gondjuk aligha akadhat a későbbiekben. Továbbá felettébb vonzóvá teszi Fabiót sportos külseje, valamint tiritarka ruhája, amelyet sok latin-amerikai leányzó szexisnek tart… a normális ízlésű emberek meg egyenesen katasztrofálisnak. Fabio hozott bort a csemegéhez – egy hamisítatlan 2022-es évjáratú, ugandai Cabernet Sauvignont (rejtély, miből készülhetett, mivel Ugandában nemigen terem meg a szőlő). Húzóra leküldi a nedűt, s már rohan is a pottyantós budi felé. Érdekesen alakul a romantikusan induló randi. Paulina ismét gondolkodóba esik. Most akkor dobja Fabiót, vagy ne? Ezt inkább majd a délutáni kufirc után mérlegeli. Miguel rajtakapja Fabiót és Paulinát a pásztorórájukon, de sikerül bemagyarázni a fiúnak, hogy amit látott, az valami különleges jógagyakorlat volt csupán. Ideig-óráig még el is hiszi a hülyéje, de aztán rákeres a neten, hogyan is néz ki egy jógaoktatás, és hát nagyon nem úgy, mint amilyennek ő látta. Áhá! Szóval felszarvazták. Leesett végre a tantusz? Beletelt egy kis időbe, de a férfiak már csak ilyen lassú felfogásúak. Így kellett megtudnia? Mekkora címeres ökör… Hogy néz mostantól férfitársai szemébe? – mintha azok nem lennének ugyanolyan nyomingerek, mint ő maga. Bosszút esküszik – ez bevett szokás a dél-amerikai szappanoperákban –, már csak a részleteket kell kidolgozni. Felbérel egy coach-ot (ejtsd: kócs), hogy dolgozza ki helyette.

SZERELMETES SZERELŐK, HATSZÁZNYOLCVANHATODIK RÉSZ, A CSÁBÍTÓ, ELSŐ JELENET:

Flavio Oliveira Coronello de la Hoya, a jóképű autószerelő épp egy karburátort bütyköl a műhelyében, amikor a helyi zöldséges szépséges leánya, Gabriela Santos Inarritú kihívóan méregetni kezdi a fiút. A srác kék kezeslábasa merő olaj, amelynek zsebéből egy csavarkulcs pottyan ki.

– Ne hagyd el a szerszámod, Flavio! Még szükséged lehet rá. [Érzékelik a finom szexuális utalást? Remek.]

– Ó, Gabriela. Mit csinálsz te itt?

– Unatkozom. Gondoltam, miért ne látogathatnálak meg. Mit szólnál egy kufirchoz?

– De te a bátyámmal jársz.

– És?

– Hát én nem ő vagyok.

– Látod? Gond egy szál se.

Milyen kellemetlen helyzet. Idejön ez a kívánatos leányzó, miniszoknyában, illatosan, kihívóan, s csábításra készen, te meg bűzlesz, mint a görény, ráadásul egy koszfészek az overálod. Elég, ha elkalandozik a kezed, s neked annyi. Olajos mancsod lenyomata világítani fog a piros szoknya fenékrészénél. Várhatod, mit szól majd ehhez a bátyus. Nem lesz elragadtatva… már ha megérti egyáltalán a helyzet komolyságát. Túl egyszerű szegény gyerek ahhoz, hogy komplikáltabb élethelyzeteket vagy folyamatokat átlásson, időnként azonban előfordul, hogy még így is észrevesz dolgokat. Megérkezik.

– Gabriela! Mit csinálsz te itt az öcsémmel?

– Nahát… Ez az öcséd? Azt hittem Flavióra, hogy ő te vagy.

– Csak meee hasonló a testfeléppíttése?

– Pontosan.

Ambivalens érzések kavarognak a bátyuska fejében. Egyfelől logikus, amit Gabriela előad, másfelől teljesen kiszámíthatatlan a némber. A múltkor például egy liftben ölelkezett össze valami fociedzővel, majd képes volt azt állítani róla, hogy a tag az öccse. Azóta kiderült, hogy Gabriela egyke. Permanensen hazudozik, ha akarja, ha nem. Örökletes betegség ez nála: dédnagyapja például kényszeres hazudozó volt – meg is választották vagy ötször parlamenti képviselőnek.

SZAMARAK KÖZT, EZERKILENCSZÁZ-ÖTVENHARMADIK RÉSZ, HARMADIK JELENET:

Horacio bús barna szeme dühtől izzik. Valaki – egy átkozott tolvaj – éjjel eltulajdonította az ő drága szamarát, Senor Chacónt, akihez régóta romantikus szálak fűzik. Perverz egy disznó ez a Horacio, nem vitás. Sokan próbálták már jobb belátásra bírni – hasztalanul. Felesége, szeretője, sőt még a plébános is igyekezett értésére adni, hogy szexuális kapcsolatra emberrel érdemes lépni. Esetleg növénnyel… de semmi esetre sem állattal. Az nem higiénikus. Hovatovább gusztustalan. Horacio szomorúan veszi tudomásul, hogy az éjszakát egyedül fogja eltölteni – felesége régóta nem áll már szóba vele. Talán befektethetné maga mellé a kaktuszt. Bárcsak ne lenne annyira szurkálódó mostanában. Vagy kérdezze meg inkább a szomszédasszonyt, volna-e kedve áthurcolkodni hozzá? Hátha ő is magányos szamár nélkül. Ahogy az élet nagy dolgain elmélkedik, tudatosul benne, hogy elfogyott a tej. Még ez is… Mivel kínozza még őt a Jóisten? Hát nem volt elég gyötrelem már így is ez a nap? Ki kéne menjen kapálni egy sort. Az mindig beválik, amikor sík ideg. „Jaj, Senor Chacón! Hová tűntél, kis szamaram?”

Snitt. Remek beállítások, drámai atmoszféra. Kell ennél több? Ott a morális probléma: dugjuk meg a szamarat, vagy inkább ne? Van, akinek nem árt, ha sorvezetőt kap ebben a kérdésben… amilyen világot élünk.

RÉSZLET A FILIPPINA HÁROM ÉLETE CÍMŰ SOROZATBÓL:

– Hol az operatőröm? Megölöm, ha nem ad kielégítő magyarázatot förtelmes tettére – üvölt rendezőnk.

– Itt vagyok, főnök. Nem fogja elhinni, mi történt. Késett a vonat.

– Valóban, Alejandro? Közel s távol egy megveszekedett vasútállomás sincs a környéken.

– Akkor nyilván a busz késhetett.

– Autóval jöttél. Ott parkol. Látom.

– Igaza van, főnök. Hogy én milyen buta vagyok…

– Tudjuk. Kapd fel a kamerát, és pofa be! Csapó három. Felvétel!

– Miért nem látlak, szerelmem? – kérdi Filippina a rejtélyes hapsitól, aki a szerelme.

– Mert az előző részben megvakultál. Emlékszel?

– Most, hogy így mondod, mintha rémlene valami, bár nem tisztán.

– Amnéziás lettél, mielőtt megvakultál.

– Jellemző. Mióta csak ismerlek, folyton ilyen dolgok történnek velem. Egy átok vagy.

– Karma, kedvesem… plusz a forgatókönyvtől sem lehet markánsan eltérni. Azelőtt milyen jól megértettük mi egymást. Emlékszel?

– Nem.

– Szépen vagyunk. Keverj nekem egy italt, légy szíves – az majd segít felejteni.

Filippinának derengeni kezd, mi történt vele az elmúlt években – lassan visszatérnek emlékei… melyek… hát… nem túl szép emlékek. Csókolózott volna egy borzzal? Ó, nem… az csak valami rajzfilm lehetett, amit látott… de akkor miért olyan színes az emlék? Ha képtelen vagy megkülönböztetni a valóságot az álomtól, ott már komoly gond van. Filippina a múltba réved, de alig lát ott egyebet, mint megszáradt kolbászkarikákat és zsíros kormánykereket. Szóval már megint zabált vezetés közben. Tipikus – kezdetnek mindenesetre megteszi. Nekiment volna egy kocsinak? A következő részből kiderül.

Mi az, ami bárhol képes elkapni minket, hiába menekülnénk előle? Az, kérem szépen: a reklám. Akár akarjuk, akár nem, az okosak erőszakkal is a szánkba rágják, mit vegyünk be fejfájás ellen, mivel kenegessük szottyadt testünk bűzhödt rügyeit, és ahhoz is tanácsot adnak, milyen fehérneműben flangáljunk üres lakásunkban. Kétségtelenül az a legjobb része egy reklámnak, amikor véget ér. Mondjuk, nem egészen világos, miért kell a reklámblokkokat filmmel megszakítani, de ha már így alakult, legyen az a film egy ezredjére játszott negyvenéves alkotás vagy kedvenc sorozatunk ötszázadik része – a reklámok miatt öt darabra bontva.

Világosan láthatjuk az előbbiekből: nem egyszerű egy szappanopera-rendező élete.

KIRUCCANÁS A COPACABANÁRA

Juan elhatározza, hogy strandolni megy a feszülős fecskéjében – hadd lássák a csajok, milyen formás feneke van. Löttyedt testét barnító krémmel dörzsöli be, tudomást sem véve a tényről, hogy a legszebb férfikort már jócskán maga mögött hagyta. Úgy néz ki, mint egy kiöregedett Johnny Bravo. Alighogy beteszi lábát a strandra, szeme egyből megakad a fura fatákolmányon, amelynek pultja mögött kopasz kis emberke vigyorog. Azt állítja, hogy a világon mindent árul.