Borítószöveg

Hadley jól szituált háztartásbeli. Már nem bírja tovább férje, Frank basáskodását, a sorozatos megaláztatást és bántalmazást. A kamasz lányára és a nyolcéves kisfiára is gondolnia kell. Az egyetlen kiút, ha a gyerekekkel együtt elhagyja, és új életet kezd. De ahhoz pénzre van szüksége. Grace-nek elege van. Egy távoli katonai bázison szolgáló férje fogadkozik, hogy soha többé, de képtelen ellenállni a szerencsejátéknak – újra és újra elveri az utolsó centjüket is. Frank, a főnöke az imént rúgta ki, pedig remek szerződést hozott tető alá, ami nagy jutalékkal kecsegtetett. Az egyetlen kiút, ha új életet kezd négy hónapos kisfiával.

De ahhoz pénzre van szüksége.

Hadley betör a férje irodájába, hogy pénzt szerezzen.

Grace betör a főnöke irodájába, hogy pénzt szerezzen.

Frank mindent elkövet, hogy visszakapja a pénzét. A két nőt rablásért körözik. Az FBI a nyomukban van. Menekülniük kell. Hadley és Grace sorsa elválaszthatatlanul összefonódik Együtt erősebbek, mint külön-külön, és el kell dönteniük, mennyit hajlandók kockáztatni a másikért.

„Redfearn szórakoztató, gyors tempójú regényében kalapot emel a Thelma és Louise előtt. Arra ösztönzi az olvasót, hogy drukkoljon rokonszenves hősnőinek. A bűnözés, a barátság és a szerelem fergeteges története”
– Publishers Weekly

„Az első betűtől az utolsóig izgalmas regény két erős női karakterrel. Amikor már azt gondolnánk, ennél rosszabb nem lehet, újabb és újabb fordulatokkal lep meg a szerző.Nagyszerű történet”
– Red Carpet Crash

„Családi drámaként indul, de hamarosan Thelma és Louise-stílusú kalanddá válik. A pergő történet és a jól megrajzolt szereplők rabul ejtik az olvasót, még ha az őrült hajsza és a happy end kissé valószerűtlennek tűnik is”
– Library Journal

„Rokonszenves és vonzó karakterek. Két nő, akinek élet-halál kérdésekben kell döntenie. Az utazás minden érintettet átformál. Feszült, fordulatos párkapcsolati regény”
– Booklist

Fordította

Alexovics Ingrid

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Suzanne Redfearn: Hadley & Grace

Text copyright © 2021 by Suzanne Redfearn

Published by Lake Union Publishing, Seattle

All right reserved.

This edition is made possible under a license arrangement originating with Amazon Publishing, www.apub.com, in collaboration with Lex Copyright Office.

Hungarian translation © 2023 Alexovics Ingrid

Magyar kiadás © 2023 Libri Könyvkiadó, Budapest

Borítóterv © Kathleen Lynch/Black Kat Design

ISBN 978-963-604-314-8

Felelős kiadó Gyuricza Eszter

Felelős szerkesztő Palkó Katalin

A szöveget gondozta Varga Anita

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

E mű irodalmi alkotás. A nevek, szereplők, helyszínek, események a szerző teremtményei. Bármely hasonlóság élő vagy holt személyekkel, valós eseményekkel csupán a véletlen műve.

Skipper Carrillónak,

az eredeti Mr. Baseballnak

1
HADLEY

Az órája 12:52-t mutat, vagyis nyolc perce van, hogy megvegye a süteményt. Ez elég idő rá, Hadley-nek mégis szaporábban ver a szíve. Az előtte álló két nőre néz. Bárcsak gyorsabban haladna a sor. Nem szeret késni.

A pultnál álló nő képtelen dönteni.

– Szóval a mai ajánlat az epres sajttorta? – kérdezi immár harmadszor. Idős, ősz hajú, hajlott hátú nő.

A tizenhat év körüli eladólány türelmesen elmosolyodik.

– Igen, de ha az unokája a sima epreset szereti, az is van.

– Epreset kért – mondja a nő bizonytalanul, miközben magához szorítja a ridiküljét. A megviselt fekete táska talán Hadley-vel egykorú.

A Hadley előtt álló nő minden porcikájából árad a türelmetlenség. Negyvenöt év körüli, diplomás nő lehet, karját összekulcsolja a mellén, készen rá, hogy kinyissa Prada táskáját, amelyen ingerülten dobol rózsaszín körömlakkos mutatóujjával.

Hadley telefonja rezegni kezd, lenéz, és látja, hogy Frank üzent neki.

A kocsi rendben? A Mercedest délután hozzák. Hogy bírod?

– A sajttorta nagyon jól néz ki – mondja a nagymama. – Hatéves. Említettem, hogy születésnapja van?

A pradás nő égnek emeli a szemét. A nagymama már említette, hogy az unokájának születésnapja van. Azt is mondta, hogy hatéves, és hogy a lánya lakása melletti parkban piknikezve ünneplik meg. A lánya pizzát visz, a nagymama meg cupcake-et desszertnek.

Hadley legszívesebben megmondaná a hölgynek, hogy az eredeti epresből vigyen, ne a napi ajánlatból. Ha egyszer azt kérte az unokája, akkor arra számít, bármi más csalódást okozna neki.

Mattie-nek is az epres volt a kedvence.

– Epjessset kéjek, léééci – selypítette, amikor megkérdezték tőle, milyen tortát, fagyit vagy Jell-O-t kér. És Mattie nagyon csalódott lett volna, ha epres sajttortát kap helyette, főleg a szülinapján.

– A sajttorta nagyon finom – mondja segítőkészen az eladólány. Felemeli a napi ajánlatot. A rózsaszín krémet vörös szórócukor díszíti, a krém tetején pedig egy eper alakú, piros cukorka van. Az epres cupcake a nyomába sem ér – a tetején csak krém van, se máz, se szórócukor nincs rajta.

Hadley ismét a telefonjára pillant, és begépeli a választ a férjének.

A kocsi rendben, velem minden oké, amíg nem gondolok rá.

Amint rányom a küldés gombra, a hazugság súlyától elszorul a melle.

Frank azonnal válaszol.

Tarts ki! Szeretlek.

A pradás nő hangosan felnyög, az idős asszony hátranéz, tekintete találkozik a nő metsző pillantásával.

Visszafordul az eladó felé.

– J-jó. Jó lesz ez – dadogja. – A napi ajánlatból kérek.

A pénztárhoz csoszog, közben a pradás nő a fejét csóválva a pulthoz lép. Tömören és meglehetősen hangosan darálja el a rendelését, mintha demonstrálni akarná, hogyan kell süteményt vásárolni. Az idős nő néhány lépéssel odébb ácsorog, az arca kipirult, látszik rajta, hogy elbizonytalanodott a döntésében.

Hadley telefonja rezeg.

Szeretlek!

– Segíthetek? – kérdezi az eladólány.

Hadley érzi, hogy a pradás nő figyeli, hogyan rendel. Zsebre vágja a telefonját, és határozottan sorolni kezdi:

– Két tucat csokis mályvacukrosat, két tucat epreset, egy tucat vörösbársonyt és egy tucat vaníliásat kérek.

Megállja, hogy ne nézzen a pradás nőre az elismerését várva.

Az idős asszony fillérre pontosan kiszámolja az aprót, a pénztáros türelmesen mosolyog. Hadley arra gondol, a kedvesség minden bizonnyal a legfontosabb felvételi követelmény a jelentkezők számára, és szívesen kifejezné az elismerését az üzletvezetőnek. Milyen csodás első munka lenne ez Mattie-nek!, gondolja, de abban a pillanatban rájön, hogy ha Isten is úgy akarja, ő és Mattie a közelében sem lesznek ennek a helynek, mire Mattie annyi idős lesz, hogy már dolgozhat.

– Kérem, tegyen hozzá két epreset, külön-külön csomagolva – súgja oda a lánynak a pult túloldalán.

Megint megrezdül a telefonja, de nem vesz róla tudomást. Nem akarja feltartani a sort a pénztárnál. Elképzeli, ahogy Frank két kézzel fogva a készüléket a kijelzőt bámulja, a hüvelykujja a képernyő felett, és felvont szemöldökkel arra vár, hogy ő visszaírjon neki.

A pradás nő felszegett állal elmasírozik mellette, és Hadley némi kárörömöt érez a nő gallérján éktelenkedő rúzsfolt láttán, mert tudja, hogy a rúzsfolt, főleg a vörös, nagyon nehezen jön ki az anyagból.

Gyorsan fizet, az órájára pillant, majd kisiet az üzletből. Két perccel elmarad a menetrendtől, de ennyi időt még be lehet hozni, ha átvág a kis bevásárlóközponton, és nem vár a zebránál.

Miközben szemügyre veszi a parkolót, meglátja az idős hölgyet, amint éppen bekászálódik az autójába.

– Elnézést – szólal meg Hadley odalépve hozzá.

A nő felnéz, Hadley pedig megcsodálja öreg arcán egykori szépségének nyomait. Élénkkék szeme és rózsaszín arca az anyjára emlékezteti.

– Az eladólány megkért, hogy ezt adjam oda önnek – mondja, és átnyújtja a nőnek az egyik epres süteményt. – Biztos akar lenni benne, hogy az unokája azt kapja, amit eredetileg kért. Sajnálja, hogy rábeszélte a másikra.

Az idős nő szeme elkerekedik.

– Tényleg?

Hadley bólint. Kiválóan tud hazudni.

Az asszony láthatóan megkönnyebbül, még a szeme is könnybe lábad.

– Remélem, ízleni fog az unokájának – teszi hozzá Hadley, majd elviharzik, miközben a szíve megtelik azzal a csodálatos érzéssel, amit akkor él át az ember, amikor valami jót cselekszik.

Miközben Frank kisteherautója felé megy, ismét rezeg a telefonja. Előhúzza a zsebéből, a süteménnyel teli szatyrok a lábának ütődnek.

SZERETLEK????

Hol a fenében vagy?

Azt mondtam, hogy SZERETLEK.

SZERETLEK. SZERETLEK. SZERETLEK!!!!!

Hadley nagyot sóhajt, majd írni kezd:

Én is szeretlek. Csak ki kellett fizetnem a sütit.

A férfi egy mosolygós fejjel és egy szívecskével válaszol, ő pedig egy pillanatra lehunyja a szemét, majd lassan kifújja a levegőt. Aztán beül a kocsiba, és elhajt az iskolába Skipper búcsúbulijára.

2
GRACE

Igen. Igen, igen, igen!

Jerry szavatartó ember, azt ígérte, még a munkanap vége előtt megérkezik a szerződés. Három perccel ezelőtt, pontban 13:28-kor a fax életre kelt, és kiköpte az értékes oldalakat.

Grace csókot lehel a szerződésre, megpördül, aztán újabb csókot nyom rá. Az asztalán lévő fényképre néz – Jimmy, Miles és ő van a képen az Angels stadionja előtt –, és elismerően felemeli a hüvelykujját.

Nehéz elhinni, hogy a kép mindössze két hónapja készült, Miles olyan pici volt, hogy gyakorlatilag elfért Jimmy hatalmas tenyerében. Jimmy az egyenruháját viseli a fotón, és büszkén mosolyog. Az Elnökök napjának hétvégéje volt, és minden katona ingyen elvihette a családját a meccsre. Jimmy eltávot kapott, hogy ott lehessen az édesanyja temetésén, ami egyszerre volt szomorú és felszabadító esemény. Az anyja már évek óta szenvedett, és nem emlékezett se Jimmyre, sem a másik fiára, Bradre.

Miközben tánclépésben átviszi a szerződést Frank irodájába, érzi, hogy leffeg a bal cipőjének a talpa. Egy hete lazult meg, aznap reggel is pillanatragasztóval megragasztotta, de most megint elengedett. Talán este, miután elmegy Milesért, beugranak a Walmartba, és jutalmul vesz magának egy új cipőt. Még az is lehet, hogy beül valahová egy pizzára vagy egy halas tacóra. Összefut a nyál a szájában. Reggel, indulás előtt sietősen bekapott egy muffint, de azóta egy falatot sem evett. Nem akarta megkockáztatni, hogy kiugrik az irodából ebédelni, és emiatt elszalasztja, amikor befut a szerződés.

Bekopog. Frank felnéz.

– Megvagyunk – mondja. Bemegy, és lecsapja a szerződést a férfi elé az asztalra.

– Mi ez?

– A bérleti szerződés Jerry Koch telkére a városközpontban – feleli Grace, és igyekszik, nehogy hallatsszon a hangjából, mennyire örül. – Győzködnöm kellett egy darabig, illetve elég sokáig, de most itt a szerződés aláírva, lepecsételve, átküldve. – Ezt szinte énekli egy Stevie Wonder-sláger dallamára, de az utolsó pillanatban sikerül uralkodnia magán, nehogy azt mondja: A tiéd!

Három hónap. Ennyi időt töltött tárgyalással, hízelgéssel, flörtöléssel Jerry Kochhal, a Laguna Beach belvárosában lévő üzletközpont tulajdonosával. A parkoló bérlete esténként és hétvégéken heti két-háromezret hoz majd az Aztec Parkingnak, ennek tíz százaléka pedig őt illeti – az legalább ezer dollár havonta, évi tizenkétezer. Az imái meghallgatásra találtak.

Frank meglepetten pislog.

– Nocsak, ez igen! A vén szemétláda csak beadta a derekát.

– Igen. Az egész parkoló a miénk. Esténként, hétvégéken és ünnepnapokon is.

Grace úgy érzi, majd kiugrik a szíve. Amikor azzal az ötlettel állt elő, hogy béreljék ki Jerry területét, Frank azt mondta, csak az idejét vesztegeti. Ő már megpróbálta, de a fickót nem érdekelte az üzlet. Grace azt mondta, valószínűleg igaza van, de felvetette, hogy azért ő is megpróbálná. Frank végül beleegyezett; ha halálra akarja dolgozni magát, csak nyugodtan, és felajánlott neki tíz százalék részesedést, ha mégis tető alá hozza az üzletet.

Most pedig tessék, három hónappal később itt van a szerződés a kezében. Azon jár az agya, mit jelent majd ennyi pénz Jimmynek és neki. Milliónyi ötlete van: először is kifizethetik Jimmy szerencsejáték-adósságát, így nem kell majd állandóan rettegniük, másodszor vehet új gumikat az autójára, aztán kiveheti Milest abból a nyomorult bölcsődéből. És talán pár hónap múlva, amikor mindezen már túl vannak, elgondolkodhatnak azon, hogy jobb lakásba költözzenek, ahol fürdőkád is van, és akkor Miles kádban is fürödhet, mivel már négy hónapos, és hamarosan felül.

Frank a szerződés utolsó oldalát tanulmányozza. Grace figyeli, amint oda-vissza átolvassa a szöveget, és az iménti lelkesedése átadja helyét az idegességnek. Frank olyan férfi, akire a nagyanyja azt mondaná, hogy egy álszent csúszómászó – egy kígyónyelvű sármőr, aki vizet prédikál, de bort iszik. Grace nagyanyjának aligha tetszett volna Frank Torelli, és még annál is kevésbé tetszett volna az ötlet, hogy ő egy ilyen férfinak dolgozzon. Amúgy sem örült volna, ha látja, hogyan alakul Grace élete. De a nagyi meghalt, már nem teheti szóvá.

Frank leteszi a szerződést, és Grace-re néz. A szeme volt az első, ami Grace-nek feltűnt a főnökében – sötétbarna szempár, átható, enyhén kancsal tekintet; úgy érezte az ember, hogy ránéz, de mégsem őt nézi. A férfi hátradől a székében, és ujjaival dobolni kezd az asztalon.

– Remek munka, Grace – mondja. – Mary mondta, hogy okos vagy.

Grace teste megfeszül korábbi főnöke nevét hallva. Amikor Jimmy adósságai a körmükre égtek, és sietve el kellett hagyniuk Los Angelest, Mary felhívta Franket, és megkérdezte, alkalmazná-e Grace-t Miles születése után. Nagylelkű gesztus volt tőle, különösen azután, hogy Grace pácban hagyta.

– Úgy látom, jól alakulnak a dolgok – folytatja Frank. – A baba egészséges, a férjed pedig jobban boldogul.

Grace nem szól, de egyre idegesebb.

– Magad mögött hagytad a múltat, az uzsorások pedig nem tudják, merre vagytok.

A nő igyekszik nem reagálni, de Frank vigyora láttán tudja, hogy nem sikerült palástolnia az érzelmeit, hiszen a főnöke megállapításából kihallja a nem is nagyon burkolt fenyegetést. Jimmy veszélyes embereknek tartozik. Élete legnagyobb hibája volt, hogy beállt közéjük.

Frank felveszi a szerződés utolsó oldalát, amelyiken az áll, hogy tíz százalék jutalék jár a nőnek. Akkurátusan összehajtja, és odacsúsztatja Grace-nek.

– Örülök, hogy ilyen jól alakulnak a dolgok a családodban – mondja.

Grace nem moccan, elkerekedett szemmel bámul a főnökére, de már ez a kis lázadás is elég ahhoz, hogy Frank arca elsötétedjen. Miközben farkasszemet néz Grace-szel, visszahúzza a lapot, összegyűri, és az asztala melletti papírkosárba dobja. Amikor ismét felé fordul, Grace lesüti a szemét. Elégszer csapták már be életében, hogy tudja, veszített.

3
HADLEY

Pityeg a kocsi. Hadley rájön, hogy nyitva van az ajtó, miközben rajta van a gyújtás. Miután kihúzza a slusszkulcsot, megszűnik a pityegés.

Csak bámulja a lapos téglaépületet. Nehéz elhinni, hogy ma utolsó alkalommal van itt, utoljára állította le a kocsit a parkolóban, utoljára jön el tanítás után az egyik gyerekéért.

– Jössz?

Megfordul és látja, hogy Melissa Jenkins mosolyog rá a járdáról, miközben egy tálca szmájlit formázó sütit egyensúlyoz.

Hadley pislog.

– Igen, persze – mondja, és mosolyt erőltet az arcára, miközben kimászik a kocsiból.

Melissa és Hadley azóta ismerik egymást, hogy Katie és Skipper megszületett. Melissa Hadley legközelebbi barátnője.

Évekkel korábban, amikor először találkoztak, Hadley-nek csak a Melissa karjára tetovált rózsák, hosszú körmei és fekete, gót stílusú frizurája tűnt fel. Ma már, amikor a barátnőjére néz, egy melegszívű, iszonyatosan keményen dolgozó nőt lát.

Melissa tehetős özvegy, aki megörökölte férje három Harley Davidson-márkakereskedését, melyeket erős kézzel irányít, és bukik az exbűnözőkre. Három nevelt gyereke van a saját lánya és fia mellett.

Bátorítóan átkarolja Hadley vállát.

– Tarts ki, csajszi! – mondja. – A ma nem tart örökké. A ma csak ma van.

Hadley-nek majdnem sikerül elmosolyodnia. Noha egy hónapja volt rá, még mindig nem tudja elfogadni a gondolatot, hogy Skipper elmegy. Semmi nem lett könnyebb azóta, hogy a testvére felhívta: férjhez megy, és már kész vállalni a felelősséget, hogy Skipper anyja legyen.

Az iskola udvarán kézzel festett felirat fogadja őket: „Sok szerencsét, Skipper!!! Hiányozni fogsz!” A felirat körül vagy száz színes kézlenyomat és aláírás van.

Hadley és Melissa leteszi a süteményeket az ünnepségre felállított asztalra, és pár pillanat múlva megszólal a csengő. A másodikos és harmadikos gyerekek kiözönlenek az osztálytermekből. Hadley tekintete Skippert keresi.

Ő lép ki utolsóként Mrs. Baxter terméből, és szokásos tempójában, elgondolkodva baktat a többiek mögött. Hadley szíve eltelik szeretettel, mint mindig, amikor meglátja valamelyik gyerekét.

– Helló, Blue! – szólal meg a fiú, miközben Hadley-hez bújik, és vékonyka karjával átöleli a csípőjét.

– Helló, Bajnok! – mondja Hadley, és megpuszilja a kisfiú szőke feje búbját. Enyhe izzadságszaga és barnacukor-illata van, mint mindig, mivel nyolcéves, és mindennap juharszirupos-barnacukros gabonakását reggelizik.

Hosszasan öleli Hadley-t. Talán érzi, hogy ez különleges pillanat. Persze az is lehet, hogy nem. Skippernél sosem lehet tudni, mennyit ért meg a világból, és mennyit nem. Az IQ-ja csak hetvenöt, Hadley mégis úgy érzi, a fiú a legbölcsebb ember, akivel valaha találkozott, aki olyan belátással és megérzésekkel bír, melyek messze túlmutatnak az intelligenciáján.

Miután kibontakozik az ölelésből, a kisfiú odalép az asztalhoz, felvesz egy pillecukros-csokis cupcake-et, a kedvencét, és a játszótér melletti padhoz megy. Ma a Dodgers-mezét viseli – a csapattól függetlenül mindig negyvennégyes a száma, amivel a nagy Hank Aaron előtt tiszteleg.

Miközben eszik, a közelben játszó gyerekeket nézi. Hétköznapi játszótér hétköznapi gyerekekkel, ő mégis úgy nézi, mintha a világ legkülönlegesebb helyét bámulná. És ahogy az gyakran megtörtént már korábban is, a fiút figyelő Hadley irigységet érez, és arra gondol, bárcsak ő is a kisfiú szemével látná a világot.

Skipper nadrágja felcsúszik a térdén, Hadley pedig arra gondol, ne felejtse el, hogy újat kell vennie neki. Aztán eszébe jut, hogy ezt már Vanessának kell majd megvennie. Elszorul a torka, és ismét elárasztják az érzelmek.

Mrs. Baxter füttyent és hármat tapsol, ezzel jelzi a gyerekeknek, hogy ideje összegyűlni. Együtt énekli velük a „For He’s a Jolly Good Fellow” kezdetű dalt, aztán sorba állítja őket, hogy búcsúzóul mindenki megölelhesse Skippert.

Nagyon szeretik a többiek. Néhány lány elsírja magát. Az egyikük megpuszilja a fiú arcát, aztán vihogva elszalad. Katie ökölpacsit ad neki, lekapja a baseballsapkát a fejéről, majd fordítva visszateszi. Skipper elmosolyodik. A lány mindig ezt csinálja vele, mióta együtt járnak nagycsoportba. Nagyon fog hiányozni neki ez a lány. Ő a „legesleg barátja”, ahogy mondani szokta.

4
GRACE

A Honda kerreg, de aztán megkegyelmez neki, és elindul. Grace kihajt a parkolóból a Laguna Canyon Roadra, és miközben besorol a csúcsforgalomba, egyre jobban fáj a feje.

Aki az ördöggel cimborál, az megégeti magát. Látja maga előtt, hogyan csóválja a fejét a nagyanyja, miközben ezt mondja. Ki gondolta volna, hogy ez a fickó az ördög. Nem tudhatjuk előre a dolgokat.

Gúnyos mosollyal bámulja a sötétedő horizontot a szélvédőn át, és arra gondol, bárcsak békén hagyná a nagyanyja, és kimaradna ebből. Persze Grace pontosan tudta, ki Frank. Egyszerűen csak remélte, hogy most az egyszer jól alakulnak majd a dolgok.

Ránéz az üzemanyagszint-jelzőre, aztán az előtte sorjázó autókra, és ettől egyre stresszesebb. Miles bölcsődéjében tizenöt perc a türelmi idő, aztán csillagászati késedelmi díjat számolnak fel tízpercenként. Még bőven a türelmi időn belül van, de a szintjelző mutatója gyorsabban mozog, mint a kocsisor.

Más választása nem lévén lehúzódik a leállósávba, és az előtte álló autók mellett elslisszolva lekanyarodik a sarki benzinkúthoz. A bal kútoszlopot javítják, a másik oldalon az első pisztolynál készpénzzel lehet csak fizetni, így aztán marad a hátsó.

Grace arra kanyarodik, és alig pár méterre van a kútoszloptól, amikor elé vág egy motoros, és beáll tankolni. A nő rátenyerel a dudára, a motoros azonban csak vállat von, leszáll a járművéről, és megereszt egy „pont leszarom” vigyort. Grace már éppen újra meg akarja nyomni a dudát, amikor még három motoros húz el mellette, és beállnak a társuk mellé.

Az első fickó tankolni kezd, a negyedik meg elindul a shopba. Grace kis híján tüzet okád, de nem tehet semmit, nem taposhat bele a gázpedálba, hogy letarolja az ott maradt három motorost meg a négy Harley-t.

A volánra hajtja a fejét, szemébe a düh és a tehetetlenség könnyei gyűlnek. A sírás nem segít. Ismét az égre emeli a tekintetét.

Az előtte álló motorosok hülyéskednek, szemetet és égő cigarettát dobálnak egymásra. Egyidősek lehetnek vele, de úgy tűnik, vele ellentétben a világon semmi gondjuk sincs. Bőrszerkót viselnek, a motorok nyeregtáskákkal és hálózsákokkal vannak megpakolva. Minden bizonnyal kirándulnak valahová. Grace nem szívesen ismeri be, de Jimmyre emlékeztetik.

Ha Jimmy nem találkozik vele, és nem jelentkezik a seregbe, talán ő is így élne, a haverjaival lógna és hülyéskedne. A férje mindig akkor volt a legvidámabb, amikor úton volt, amikor csak úgy járta a vidéket minden különösebb cél nélkül. A nászútjukra is Jimmy Harley-jával mentek egy hónapra. Bejárták a partvidéket, aztán lementek Utahba és Las Vegasba. Valószínűleg ezek a srácok is oda tartanak. Rögtön meg is enyhül irántuk.

A szivattyú kattan, de a motorosoknak ez fel sem tűnik, úgyhogy röviden dudál egyet, barátságosan, hogy tudtukra adja, ideje abbahagyni a szarakodást, hogy ő is tankolhasson végre, mielőtt csődbe megy a késedelmi díj miatt, ami minden elvesztegetett másodperccel csak nő.

Az első motoros felnéz, hunyorogva próbálja kivenni a nő vonásait a szélvédő mögött, aztán háromszor előrelöki a csípőjét, és úgy nyalja meg a szája szélét, hogy az még Miley Cyrusnak is becsületére válna. Grace egyre dühösebb, és mivel arra jut, ezek az idióták semmiben sem hasonlítanak Jimmyre, ráfekszik a dudára. Olyan hosszan nyomja, hogy félő, még az aksija is lemerül.

A benzinkutas őt bámulja, ahogy a járókelők is. A motoros csak nevet, aztán a barátai is csatlakoznak hozzá, és kiválóan szórakoznak a dühöngése láttán.

A negyedik motoros ekkor lép ki a shopból kezében egy energiaitallal és egy zacskó csokis fánkkal. Odamegy, kiveszi a pisztolyt az első motoros tankjából, és átteszi a sajátjába. Nyilván érzi Grace dühét, mert felnéz, és kérdőn félrebillenti a fejét a nő tekintete láttán, ami szinte felnyársalja. Aztán ő is roppant viccesnek találja, elmosolyodik és rákacsint. Ez végképp kihozza Grace-t a sodrából. Kis híján a gázpedálra tapos, miközben a slusszkulcs felé nyúl. Most elüti ezt a fickót.

Ám egy másodperccel az indítás előtt meggondolja magát, mert a fejében megszólal a józan megfontolás, amire gyakran nem hallgat, és ezt utólag mindig megbánja. Azt súgja neki, hogy életének ezen a pontján talán nem az a legjobb döntés, ha átgázol négy motoroson meg a masináikon. Mély lélegzetet vesz, elengedi a slusszkulcsot, és leveszi a lábát a gázpedálról.

Egy örökkévalóságnak tűnik, de végül csak megtankolják a másik motort is, aztán visszateszik a pisztolyt a villára, majd mind a négyen nyeregbe pattannak és elhajtanak.

Grace előregurul, beteszi a kártyáját a gépbe, és beüti a PIN-kódját.

KÁRTYA ELUTASÍTVA.

Hitetlenkedve pislog. Aztán csak bámul. Jeges rémület lesz úrrá rajta.

Ismét bedugja a kártyát, ezúttal lassabban, miközben irracionális módon azt várja, vagyis inkább imádkozik érte, hogy ez a gyengéd mozdulat majd megváltoztatja a tényeket. Miközben az aznapi összes érzelmét elsöpri a csalódottság, reszketni kezd az arca, mert tudja, még mielőtt a gép újra visszautasítaná a kártyáját, hogy Jimmy ismét cserben hagyta őt… őket… önmagát… Már megint.

KÁRTYA ELUTASÍTVA.

– Tankol végre? – kérdezi egy középkorú férfi türelmetlenül a BMW-je letekert ablakából.

Grace nyel egyet, előveszi a pénztárcáját, és addig kutat benne, míg előkapar négydollárnyi aprót. Odaadja a kutasnak, és miközben visszamegy a kocsijához, azon gondolkodik, ez alkalommal min veszített a férfi: pókeren, kockán, netán rossz emberre tett egy bokszmeccsen.

Nem mintha számítana: volt, nincs.

5
HADLEY

Hadley hagymát aprít, és próbál nem gondolni arra, mi mindent tartogat a holnap. Károly herceg a lábán hever, mint egy nehéz, meleg kutyatakaró.

Frank viccből nevezte el Károly hercegnek a kutyát. Nagyon tetszett neki az ötlet, hogy a királyi család egyik tagjának parancsolgathat.

– Hozd ide, Károly herceg! Károly herceg, ül!

Ami azt illeti, tényleg vicces.

– Ne fingj, Károly herceg! – Skipper imádja ezt mondani, amikor a kutya szellent, és sosem unják meg a viccet.

Még Mattie is beszáll.

– Károly herceg lepisálta a szomszéd levelesládáját – újságolja, miután visszatér a kutyasétáltatásból.

– Nagy illetlenség egy trónörököstől.

Hadley megmozgatja a lábujjait, hogy megvakargassa a kutya hasát. Bocs, haver, bárcsak magunkkal vihetnénk! Abbahagyja a hagymaaprítást, leteszi a kést, és az öklével megdörzsöli a mellkasát. Próbálja kimasszírozni belőle a csomót.

Hirtelen megpillantja az epres cupcake-et a pulton. Még mindig ott van a csinos kis barna dobozban a Sprinkles-matricával. Nem inog meg. Nincs választása. Tizenöt évet várt… imádkozott a lehetőségért, ami most elérkezett.

– Ez van, herceg – szólal meg. A kutya felnéz. – Most vagy soha, a soha pedig nem opció.

Nagyot sóhajt, és félreteszi a hagymát. Épp kiveszi a pizzatésztát a sütő alatti kelesztőfiókból, amikor nyílik a bejárati ajtó.

– Szia, kicsim – mondja.

Semmi válasz. Mattie elmegy a boltív mellett. A lépések távolodnak. A lány elindul felfelé az emeletre. Károly herceg öregesen feltápászkodik, és utánabaktat.

– Hoztam neked cupcake-et! – kiált utánuk Hadley. – Epreset, a kedvencedet!

Mattie olyan halkan válaszol, hogy Hadley meg sem hallaná, ha a hallása nem olyan éles, különösen, ha a gyerekeiről van szó.

– Tizenkét éves korom óta nem szeretem az epret. Az ember azt hinné, már megjegyezted.

Hadley a dobozra néz. Tényleg így van, legalábbis valamikor még tudta. Túl édes. A lánya ízlése sokat fejlődött felső tagozatos kora óta, megszerette a kávét is, pontosabban a chai lattét és a kubai kávét.

Hogy felejthette ezt el? Kezd elmenni az esze. De tényleg.

A cupcake-et beteszi a hűtőbe, aztán folytatja a pizzakészítést. Kinyújtja a tésztát, és különböző dolgokat halmoz rá: Frank pizzájára csípős szószt, kolbászt és pepperonit, Mattie-ére paprikát, hagymát, napon aszalt paradicsomot és fokhagymás paradicsomszószt, Skipperére pedig Sweet Baby Ray-féle BBQ-szószt és ananászt.

Az elkészült pizza láttán elmosolyodik, és az ismerős jó érzés vesz rajta erőt, mint mindig, amikor a családjának főz. Az édesanyjától vette át az otthon készített ételek hagyományát, ez egyike annak a néhány dolognak, amire büszke.

Kimegy a hátsó udvarra begyújtani a kemencét, hogy bemelegedjen, mire Frank hazaér, de az ajtóban megtorpan. A kemence alatt üresen tátong a lyuk, a hely, ahol a fát tárolják, és Hadley szíve hevesebben kezd verni, mert eszébe jut, hogy Frank említette, elfogyott a fa.

– Kíváncsi voltam rá, mennyire tud felmelegedni – mondta a férfi egy héttel korábban. – Ez az átkozott kemence majd szétdurran. Elhasználtam az összes fát, de majdnem 430 fokra felfűtöttem.

Kiment a fejéből.

Hogy felejthette el?

A torkában dobog a szíve, amikor visszatér a konyhába. Bekapcsolja a felső sütőt, és olyan melegre állítja, amennyire lehet, aztán becsúsztatja a pizzákat az alsóba, hogy ne legyenek szem előtt.

Fényesre sikálja a pultot, majd sietve felmegy az emeletre átöltözni. Frank elvárja, hogy jól nézzen ki, mire hazaér.

Frank sok mindent vár el tőle.