Intő Jelek

Nagy Tímea

2022

Publio Kiadó

www.publio.hu

Minden jog fenntartva!

Szerkesztő: Kovács Viktor

Korrektúra: Nagy Márton

„Ha hiszel magadban,

közelebb vagy másokhoz is...”

Előszó

Elveszett lélek ő, ki keresve lopakodik a sötétben csupán. Néhol érzéki, oly sokszor álomba illő, de rendíthetetlenül tör a megoldás felé

Téved, majd önmagára talál.

Aztán pillanatok múlva eltűnik a világban.

Kibújik börtönéből és feltárja az igazi kincset, mely idáig vezette.

Izgalmas könyv íródott, ahol egyes részek nem tipikus szóhasználattal vannak felvértezve.

Néhol kell a tudatosság vagy elég választékos szóismeret ahhoz, hogy ne tévedjünk el a szavak sűrű erdejében, de elengedhetetlen a valóság felismerése is, ami közelebb visz hozzá, az ő

munkásságához, zavaros életéhez, megoldatlan rejtélyeihez, bonyolult kapcsolati hálóihoz.

Jelek

Suttogó tekintetek közt rohanok el, hogy ámulatba ejtsem őket remegő testem akaratával, illemével és tudásával. Lassan merülök el a semmiségben és tétován gondolataimban. De ne legyen rossz a kedv, hiszen a nap nem elveszett. Minden helyzet, melyet magunknak teremtünk, tanulható példa és ok, hogy fejlődjünk kicsit.

A minap elmentem termálfürdőbe, hogy lelki megpróbáltatásaimat és megtépázott becsületemet újra visszaépítsem a valóságba. Balra tőlem éppen a valóság határátsúroló vonallal párhuzamosan haladó hölgy és társa másodpercnyi félreértései, majd jobbra mindez idő alatt egy ötvenéves házasságba belesüppedő, megállás nélkül hadaró hölgy, fárasztó gesztusai zavarták meditációm.

Kicsit feladtam, hogy ott, éppen akkor majd pihenni fogok. Elhatározásom gyanánt összeszedtem magam és pihenésre szánt eszközeimet, majd elindultam a kijárat felé, remélve, hogy újra találkozom a szememnek oly csábos férfival, a jegyet adó fiúval. Kis mosoly és tovább a szürkületbe.

Nem is emlékszem, hogy volt-e olyan nap, ahol ilyen eseményekben lett volna részem. Viszont erre nem kell időt pazarolni, hanem továbblépni és kerekebben látni a világot. Másnap minden zavarosabb volt, hiszen tárgytalan lépéseim nem jelentettek megoldást a jövőmet illetően. Csak próbálkoztam enyhén zűrös életemben helyet csikarni a pozitív gondolatoknak.

Kicsit rohanjunk előre az időben, hogy ne legyen tétova a szó. Nem később, csak pár nappal a hétvége előtt indulok el a messzeségbe, hogy magányomat magányba fojtsam. Laptopom kezembe veszem, autóba be és irány a természet, ahol elérzékenyülhetek a semmiségbe és csak magamat kell utánozni, majd bírálni tetteim következményét. És milyen jó is ez.

Mélázni, forgatni szellemi erőm, zagyválni össze mindent és mindezen nagyot kacagni. Mert lehet bár szótlan a perc vagy hangos a zokogás, a világ csak egy űr, melyet be kell tölteni. És így tovább.

Minden hasonló improvizatív, fejben előzökkenő gondolatnak van jelentése, csak látni kell azt, figyelni annak tartalmára, ügyelni helyességére, tanítására. Értelmetlen lehet a mondat, de olvass a sorok közt, és meglátod nem nehéz felfigyelni a téged övező járatlan út felfedezésére.

Csak a jelek mondják meg, merre tovább. De vajon kellően figyelünk ezekre a jelekre? Vajon merre forgassuk a fejünket? Nem lehetünk benne biztosak addig, míg nem ismerjük a tényeket igazoló cselekedeteinket, kitartásainkat egyaránt.

Megpróbáltatásaink kezdeti nehézségei okot szolgáltatnak arra, hogy nyugtassuk magunkat, miért ne tegyük meg, vagy most nem jó, hogy elinduljak az úton. Itt bizony megfogalmazódik a kérdés, hogy akkor mikor és miért ne most? Kifogások sora-hada. És ebből nyerünk energiát? Nem.

Egy ajtót becsuksz, egy másik kinyílik. Gondolom, hallottad már eme kifejezést, netalántán találkoztál is vele életed egyes szegmenseiben. És vajon hasznodra vált? Elgondolkodtató, hisz elmehetünk mellette, nem törődve tényleges valójával.

De hogy ne unatkozzunk, tanuljunk is valamit: minden egyes lépésed igazol téged, önmagad és életed! Ne éld más álmait, mert elkerül a boldogság!

Teremts helyzetet arra, hogy meg tudd mutatni tehetséged és alázatod egyaránt, hisz így maradsz sikeres. Hát élj!

Élj úgy, hogy visszanézve ne legyen bánat a szemedben. Én is ezt próbálom tenni, illetve újra elkezdeni. De miért újra? Mert bár nem késtem el, de kicsit aludtam az úton. És hogy tapasztalatokkal a hátam mögött folytassam, amit elkezdtem, nem kell más, mint önbizalom,

motiváció, kedv és nem utolsósorban egy kis spiritusz. Az a plusz, hogy igen, én erre képes vagyok!

Ennek hatására kedvenc mini gépemmel elindultam az otthonnak nevezett, több fallal körberakott kis páncélomhoz. Az odavezető úton számtalan gondolat fordult mega fejemben: Eltervezettnek hitt életem nem valósult meg úgy, ahogy azt szerettem volna. Ezért a következményekre nem készültem fel. Hogy elkerüljem a sérüléseket, tapasztalatot kellett szereznem másoktól. Könnyebb mások hibájából meríteni, nem fáj annyira a csalódás, hisz felkészültebb lehetek rá.

Eme intellektuális képességem birtokában nem hisztiztem tovább és elmosolyodva haladtam az Úton, amerre álmaim vezéreltek.

Otthon és házasság?

Megérkeztem. De hova? Az otthonnak nevezett színtérbe.

Betoppanva láttam, hogy felém rohanó négylábú kis ölebem az egyetlen, ki mosolyt csalhat orcámra. Helyesbítek! Összeroppannék, ha csak ő volna az egyetlen élőlény szeretteim körében.

Vagy már azon a szinten vagyok, hogy elfelejtem kik is valóságosak a színteremben? Vagy nem tudhatom, van-e olyasvalaki, aki titkon reménykedik, hogy az övé leszek? Mennyi, de mennyi megválaszolatlan kérdés merül fel. Válaszokat keresgélve újabb kísérletet teszek arra, hogy építsek!

Titok. Egy szó, hogy átértékeljünk ezt-azt a környezetünkkel kapcsolatosan. Titok van akkor, ha rossz útra tévedünk, titok, ha megosztanám sérelmeimet, de nem akarom, hogy felemésszen, titok az, ami mégiscsak magunkban éled! Akkor miért pazarolnánk rá mondatot, időt? Érdekes megfogalmazás, ha azt írom, Titok mindaz, amit viszünk a sírba magunkkal, de nem annyira az, amit más nem tudhat meg! Értelmetlen megvilágítás.

Nem tudnék és nem is akarok erről több szót, inkább hajtom fejem.

Nem jól csináltam. Elbuktam. De veszíteni egy csatát még nem rossz, ha a háború még ott van!

Ez a házasság!

Jól csinálni, belebukni, felállni, nem feladni és újrakezdeni. De vajon mindenki képes ennek tudatában lenni? Nem gondolom, hogy ez így volna. Miért? Felismerni a problémát, magunk elé tükröt tenni és megoldást keresni, csak a bátrak erénye. Vagy azoké, akik nem tétlenkednek, hogy boldogságuk végleg elússzon. És ők csak céltudatosak, vagy ők is bátor emberek? Hol van az ok-okozat?

De kicsit tárjuk szélesebbre a házasság szó fogalmát!

Külső szemlélő meghatározása szerint olyan, mint bármelyik más férfi-nő közötti intim kapcsolat, egyes elemeiben megspékelve szabályokkal, határvonalakkal és sorolhatnánk. Igen, ez szép megfogalmazás, de mi van akkor, ha nemcsak erről van szó Voltál már házas? Tudod miből áll? Mit kell tenni, ha egy jó veszekedés után csak elrohannál a semmibe és futnál anyádhoz, barátokhoz panaszkodni, sírva, feszengve, megbántva? Fontos tudnivaló, hogy nem futhatunk el, nem szakíthatunk rögtön, nincs menekvés, kell a határozott jellem, kell a tudatosság. Mert egyébként mit sem ér az a papír, mely arról szól, hogy innentől együtt, egyek vagyunk, mindig mi és nemcsak te vagy én. Oldalakon át ragozhatnám a szó teljes mibenlétét, de ha van tükör előttünk, akkor nem kell olvasni, nem kell nézni, csak látni és meglátni.

Határozottságom ellenére én is néhol a magam foglya vagyok. S ez az a börtön, melynek kulcsa a kezemben van, vagy ha zűrös kapcsolatom medrében vergődöm, akkor társam kezében lapul. Ha hiszek e közös jövőben, akkor talán a zárat is meglelem. Ha nincs jelened, hol van a jövőd? Alap nélkül semmi esély egy következő szintre lépni. Logikai kör, bizalmi kör, de nevezhetnénk szimpla matematikának is. Na, most ez bizonyára kérdést vet fel. Logika mindenben van. Bizalmi kör, egy kör, ahol a család, közösség feltétel nélkül tesz és érez.

Matematikába nem mennék bele, mert nem szeretnék túlbonyolítani egy filozófiai gondolatmenetet.

Tehát kifiléztük a titok és házasság fogalmát, de miért is hoztam e kettő szót egy időben? Titkos énünk, hazugarcunk, álca vagy színjáték, bárhogy is nevezzük, kell a világnak a szép, jó és

példaértékű magatartás, a félrevezető életvitel, a giccs. De hol az érték?