ROBERT BETZ

Lépj ki a régi cipődből

Adj új irányt az életednek

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Robert Betz – Raus aus den alten Schuhen!

Integral Verlag in der Verlagsgruppe Random House GmbH., 2008

A mű az Édesvíz Kiadó gondozásában először
2010-ben jelent meg azonos címmel.

A jelenlegi kiadás új fordítás.

Fordította

Makay Emese

Szerkesztette

Drabon Zoltánné

Copyright © Integral Verlag, 2008

Hungarian translation © Makay Emese, 2023

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2023

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2023

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Korrektúra Kővári Bettina

Tipográfia és tördelés Novabook

Borítót készítette eyelab.dk

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 9786156455758

MOBI ISBN 9786156455765

Tartalom

Winifred Noé előszava

Előszó

1 Oroszlán vagy birka?

A legtöbb ember végigalussza az életét

Szinte senki sem a saját életét éli

A tucatember: normális, alkalmazkodó, öntudatlan

Éld az életedet - légy önmagad!

Egyedinek születünk, de másolatként halunk meg

Oroszlánból birka - majd ismét oroszlán

Légy kíméletlenül őszinte önmagadhoz!

Jól csináltad!

A valódi élet nagyjából ötvenévesen kezdődik

„Most már elég!” – vagy még mindig nem?

2 A régi cipők

Mik azok a „régi cipők”?

Régi cipő: Nincs időm

Régi cipő: Erőlködés és küszködés

Régi cipő: Állandóan az áldozat szerepébe bújsz

Régi cipő: Aggodalmaskodás

Régi cipő: Megszabadulni attól, ami zavar

Régi cipő: Ítélkezés magad és mások felett

Régi cipő: Mérgelődés és a dühfelhalmozás

Régi cipő: Mindig csak a negatívumokra koncentrálni

Régi cipő: A tökéletesség hajszolása

Régi cipő: Azt hinni, hogy a szeretetet, a dicséretet és az elismerést ki kell érdemelni

Régi cipő: Másokért feláldozni magadat

Régi cipő: Az érzéseket elnyomni és elfojtani

Régi cipő: A testünkkel rosszul bánni és megbetegedni

Régi cipő: Másokkal összehasonlítani magunkat, versengeni a többiekkel

Régi cipő: Mások dolgába beleavatkozni

Régi cipő: A múlthoz ragaszkodni

3 Öt lépéssel az új életbe

Első lépés: Vállald a felelősséget azért, hogy te vagy saját valóságod teremtője!

Teremtő vagy, nem áldozat

Tehetetlenségből hatalom

Amit ma átélsz, annak a magját tegnap ültetted el!

Gondolkodási szokásaid adják vetőmagjaidat!

Mit gondolsz magadról?

Mit gondolsz az életről?

Mit gondolsz embertársaidról?

Második lépés: A nagy IGEN! – (F)elismerések

Minden problémád a NEMekből fakad!

Minden megoldás egy IGENnel kezdődik!

Harmadik lépés: Ne ítélkezz – inkább bocsáss meg!

Bocsáss meg magadnak!

Bocsáss meg a többieknek!

Vigyázat, csúszásveszély! – A mentális megbocsátás

Vigyázat, csúszásveszély! – „Megbocsátás” – avagy ítélkezés újratöltve

Negyedik lépés: Érezd a tudatosságot, légy életigenlő!

A nők és a düh

A férfiak és a félelem

Amikor a szülők kétségbeesnek gyermekeik miatt

Ötödik lépés: Dönts másként! – A döntés hatalma

4 A döntés szabadsága – Mit szeretnél választani?

A te döntésed: Tudatosság vagy tudattalanság

A te döntésed: Önmagad előtérbe helyezése vagy a másiktól való függés

A te döntésed: Öröm vagy depresszió

A te döntésed: Egészség vagy betegség

A te döntésed: Béke vagy háború

A te döntésed: Rend vagy káosz

A te döntésed: Szabadság vagy rabság

A te döntésed: Szeretet vagy félelem

A te döntésed: Megtartod vagy elereszted

A te döntésed: Tudatosan Istennel vagy nélküle

A te döntésed: Menny vagy pokol

5 Szabadulj meg a múlttól!

Szeresd a múltat!

Gyermekkori szüleid benned élnek

Példák a szülő-gyermek összefonódásokra

Ezeket a szülőket választottam?

Békekötés a belső szülőkkel

Békekötés az exekkel

Békekötés a múlttal

6 Gyerünk! – Éld az életed!

A legfontosabb dolgok az életedben

Mi a szíved vágya?

Boldogan halni meg – majd egyszer

Ajánlás és köszönetnyilvánítás

A szerzőről

WINFRIED NOÉ ELŐSZAVA

Kísérlet

Vetkőzz le! Anyaszült meztelenre!

Majd így, teljes pompádban állj egy nagy tükör elé!

Nézz bele a tükörbe! Maradj teljesen nyugodt!

Nézz a saját szemedbe, és közben mondd ki hangosan: „Nagyszerű vagyok!”

Micsoda? Hogy ez nem megy neked? Miért? Nem mered? Nem tudod kimondani?

A hasad, a melled, a kopaszságod, a narancsbőröd miatt… Vagy, bár kidolgozott a tested, és elégedett is vagy vele, mégsem vagy boldog, mert a párod megcsalt, mert nem kapsz elismerést a főnöködtől, pedig annyit, de annyit túlórázol, vagy éppenséggel gyermekeid iskolai problémái gyötörnek?

Írd le egy papírra, hogy hogyan érzed magadat! A könyv elolvasása után ismételd meg! Végül pedig hasonlítsd össze a leírtakat! Fogadjunk, hogy képes leszel az „IGENre”! Olvasd el a könyvet, és meglátod, hogy nézőpontod, érzéseid meg fognak változni, és „IGENt” tudsz majd mondani magadnak. Hogy miért vagyok ebben ennyire biztos, azt el is mesélem gyorsan.

2007. június 25-én hátproblémák miatt kórházba vonultam. Amikor a klinika vezető professzora meglátta imádott cipőmet, fogta, és belehajította a kukába.

Rémült pillantásomat látva felnevetett: „Ha a beavatkozás után ismét ezt a cipőt húzza fel, ismét rossz lesz a tartása, pedig azért jött, hogy ettől megszabaduljon. Dobja ki az ÖSSZES régi cipőjét! Vegyen újakat!!!”

A terápia öt héten át tartott. Maga volt a pokol. Egy Pekingből érkezett professzor tönkrement gerincem minden egyes csigolyáját gyakorlatilag nyers erővel tette a helyére. Ahhoz, hogy a terápia sikerét ne veszélyeztessük, nem volt szabad járkálnom. Egy faágyon kellett feküdnöm.

Soha életemben nem éreztem még ekkora fájdalmat. Ordítottam. Kiabáltam.

Az ötödik nap volt a legrosszabb, amikor már fel sem tudtam ülni. Így olvasni sem tudtam, mivel ahhoz fel kellett volna emelnem legalább az egyik kezemet. Így elkezdtem Robert Betz meditációit hallgatni.

A terápia után száznapos pihenés várt rám, ami azt jelentette, hogy immáron otthon kellett a faágyon feküdnöm. Viszonylag gyorsan felépültem, ám sajnos egy fürdőszobai esés miatt ismét kórházba kerültem.

Újabb öt hétre!

A régi cipős mantrámat talán már ismered: hozd ki a legjobbat magadból, tegyél érte, használd ki az időt, légy tökéletes!

Így teltek a napjaim a kórházba vonulás előtt, teljesen betáblázva, reggel 5-től este 11-ig, családdal, négy gyerekkel, munkával és sporttal.

A kórházi tartózkodás után azonban mindent elkezdtem másként látni és másként érezni. Most már van időm. Jacques Loussier zongorajátékát hallgatom. Élvezem a zenét, és elismerem, hogy sokkal jobban tudom hallgatni, mint játszani…

Ha kedvem támad, megnézem a tévében azt a műsort, amelyben a barátaink játszanak. Korábban semmi ilyesmire nem volt időm, sőt mérgelődtem, amikor a gyerekek a tévét bámulták ahelyett, hogy velünk játszottak volna. 2008 februárja van, és én még mindig a faágyon fekszem, naponta háromszor tolószékkel elkerekezek az uszodába, hogy megcsináljam a gyógytornát – szigorúan a hátam erőltetése nélkül. Ezt leszámítva álmodozom és meditálok, élvezem a nyugalmat, a csendet és a békét magam körül, amelyet lelkem is tükröz.

Történetem és a könyv tanításai után, jobban mondva, miután a könyv tartalmát a magadévá teszed, könnyebb lesz, sőt magától értetődővé válik az, hogy igent mondj magadra és életedre.

Az elmúlt tíz hónap tapasztalata nélkül, amelynek során Robert Betz felnyitotta a szememet és megmutatta az élet csodáját, nem hiszem, hogy képes lettem volna észrevenni azt, hogy a faágynak vannak előnyei is: felszolgálják nekem az ételt, szinte korlátlan időt tudok azokkal a barátaimmal tölteni, akik meglátogatnak, annyit olvashatok, amennyit csak szeretnék…, és mindehhez csak ott kell feküdnöm.

A belső bizonyosság, amelyre ezen folyamat során szert tettem, abból fakad, hogy végre megszabadultam attól az eddig bennem dolgozó kényszertől, mely szerint mindent irányítanom kell, és mindent egyedül kell csinálnom. Végre-valahára, egészen erősen eluralkodott bennem az az érzés, mely szerint „az életnek kell felemelnie engem”, anélkül hogy azért bármit is tennem kellene. Szeretetre méltó vagyok, úgy, ahogy vagyok, a teremtés eleven része vagyok – ez az isteni tudatosság.

Most már a tükör elé tudok állni, és teljes szívemből ki tudom azt mondani: „Nagyszerű vagyok!”

Robert Betz mutatott nekem egy utat, amely hozzásegített ehhez a látásmódhoz. Ez a könyv több jelentős, a tudatosságot megváltoztatni képes ötlet összefoglalója – azt kívánom, hogy ebben neked is részed legyen.

Szívélyes üdvözlettel,

Winfried Noé

ELŐSZÓ

Mindegy, hogy hány éves vagy, mindegy, hogy éppen életed melyik szakaszában tartasz, a könyvből biztosan fogsz tanulni valamit.{1} Még ha bizonyos résznél vagy részeknél mérgelődni is fogsz, nem baj, az is áldás lesz számodra. Hagyd, hadd lepjen meg ez a könyv téged!

Ezt a könyvet azoknak írtam, akikben ott van a kíváncsiság szikrája, akik érzik magukban a bátorságot ahhoz, hogy feltegyék maguknak a következő lényeges kérdéseket: Miért vagyok én itt? Mi az én feladatom? Mi történik itt tulajdonképpen? Hogyan jutottam el oda, ahol most vagyok? Ki vagyok én tulajdonképpen?

Olvasd a könyvet egész testeddel, ne csak a fejeddel! Ha csak mentálisan próbálod feldolgozni, akkor lényeges dolgokról maradhatsz le. Olvasd a szíveddel is, gondoskodj róla, hogy az nyitva legyen. Olvasás közben is lélegezz mélyeket! Figyelmed 50%-át tartsd meg magadnak, fordítsd azt a könyv mondataira adott belső reakcióidra! Ezt csak akkor érezheted, ha mélyeket lélegzel. Ha sekélyesen veszed a levegőt, akkor csak a fejedben vagy jelen, ha mélyen, akkor viszont az egész testedben, és akkor érezni is fogod azt, ami megérint. Hagyd, hogy megérintsenek a dolgok, legyenek azok bár kellemesek vagy kellemetlenek.

Ha valami hatással van rád, akkor meg is érint! Bár lehet, hogy csak később fogod megérteni, hogy a megfelelő könyvet tartod a kezedben. Ez neked küldetett, mivel ezt te rendelted meg. A könyv válasz a hívásodra, függetlenül attól, hogy ezt a hívást tudatosan vagy nem tudatosan indítottad.

A legjobb az, ha olvasás közben egy tollat is magad mellett tartasz, hogy a szélekre felírd megjegyzéseidet vagy kérdőjeleket tégy a kérdéses részekhez. Ha egy-egy gondolatot ostobaságnak tartasz, akkor nyugodtan írd csak oda mellé: „Butaság!”, vagy azt: „Képtelenség!” Lehet, hogy örömödet fogod lelni benne, amikor másodjára vagy harmadjára olvasod a könyvet, és meglátod ezeket a feljegyzéseket. Vannak azonban „butaságok”, amelyekből nagyon érdekes dolgok sülhetnek ki!

Hajlamosak vagyunk arra, hogy csak azt tartsuk jónak, amit egyszer már elfogadtunk. Ha valaki olyan könyvet olvas, amely megegyezik a nézeteivel, akkor azt „jó könyvnek” tartja. Ha azonban olyan könyv akad a kezébe, amely ellentmond nézeteinek, akkor abból gyorsan „rossz könyv” lesz. Ezért kérlek arra, hogy ne csak az eszedre hallgass, hanem belső reakcióidra, gondolataidra és érzéseidre is. Ha azt mondanám, hogy kritikus szemmel olvasd ezt a könyvet, akkor biztosan sok kritizálandót és kivetnivalót találnál benne. Nem azt mondom, hogy ne hallgass a józan eszedre, csak azt, hogy olvass nyitott szívvel, és vidd bele az olvasásba önmagadat, teljes valódban!

1

OROSZLÁN VAGY BIRKA?

A legtöbb ember végigalussza az életét

Minél jobban belemerülök abba, hogy a környezetemben lévőket megfigyeljem, annál inkább az a meglátásom, hogy a nyugat-európai emberek többsége mélyalvásban tölti az életét. Úgy élnek, mintha kaptak volna egy jó nagy adag altatóval és különféle kábítószerekkel teli injekciót, amelynek hatása minimum egy évtizeden át vagy egyeseknél akár a sírig is kitart. Ez azt jelenti, hogy sokan szinte úgy halnak meg, hogy nem is éltek, hogy nem is voltak ébren. Ez bizony elég szomorú.

Miről ismerhető fel egy alvó ember? Ezeknek az embereknek minden napja egyforma, ugyanúgy élnek napról napra, évről évre. Az életükben szinte semmi nem változik, talán csak annyi, hogy néhány évente lecserélik az autójukat, van, aki nemcsak azt, hanem a párját is, néha talán állását is. Valódi újdonságok azonban nincsenek. Mintha az életük ismétlések láncolatából állna. A rutin mentén élnek: felkelnek, munkába mennek, a főnök elvárásait teljesítik, hazamennek, beszélgetnek és pihennek, majd aludni mennek. Felkelés – munka – figyelemelterelő tevékenységek – lefekvés; felkelés – munka – figyelemelterelő tevékenységek – lefekvés. Aztán végül csak a fekvés marad, és a halál…

A legtöbb ember alszik, mégis borzasztóan fáradtnak vagy leterheltnek tűnik. Valójában sosincs idejük, nyúzottak, stresszesek, mindent nagyon gyorsan csinálnak, mintha lenne valaki a hátuk mögött, aki azt duruzsolja a fülükbe: „Nincs sok időd, nincs sok időd, sietned kell, sietned kell; elkésel, elkésel.” Azon fáradoznak, hogy mindent elintézzenek, amit csak lehetséges, gyakran túl sok dolgot csinálnak egyszerre, főleg a nők, de még sincsenek kész soha, és valójában sosem elégedettek.

A legtöbben azonban rettenetesen ellene vannak annak, ha valaki megpróbálja felébreszteni őket, ha valaki az eddigiektől merőben eltérő utat mutat. Ellenségeskedve ujjal mutogatnak rá, sértegetik, majd kiközösítik. Úgy tűnik, félnek a felébredéstől és attól, hogy megállapítsák, minden, amiben eddig hittek, hamis, hogy az egész világ, amelyet felépítettek maguknak, egy pillanat alatt összedőlhet. És – isten a megmondhatója – félelmük bizony jogos.

Szinte senki sem a saját életét éli

A legtöbb ember nem a saját életét éli, nem saját maga választja meg, hogy milyen életet éljen. Alig vannak olyanok a nyugati világban, akik rászánnák az időt arra, hogy világossá tegyék maguknak, hogy milyen jellegű életet élhetnének. A felnövekvő fiataloktól legjobb esetben megkérdezik a szüleik, hogy mik szeretnének lenni, azaz mivel szeretnének pénzt keresni, és miből szeretnék az albérletüket fizetni. Ezt azonban szinte egyik apa vagy anya sem mondja a gyerekének: „Jól gondold meg, hogy milyen életet akarsz élni! Már idejében kezdj el gondolkozni rajta! Nézz körbe, hogy hogyan élnek mások, például mi, a szüleid. Ne vedd át vakon ezt az életmódot, hanem hozz saját döntéseket, hiszen a saját életedről van szó. Nemsokára már te is nyolcvanéves leszel. Jól gondold meg, hogy mit szeretnél kihozni az életedből.”

A legtöbb fiatalt nem nyűgözi le szülei élete, és sokan azt mondják, hogy ők nem így akarnak élni, hanem „teljesen másként”. De amikor elköltöznek otthonról, és elkezdik saját életüket, akkor az mégis elkezd hasonlítani szüleik életére: felkelés – munka – figyelemelterelő tevékenységek – alvás – felkelés – munka – figyelemelterelő tevékenységek – alvás – felkelés – örülni a hétvégének – munka – figyelemelterelő tevékenységek; kihúzni a hétvégéig – kihúzni a nyaralásig – kihúzni a lakbér kifizetéséig…

Nagyjából húszévnyi, a szülőkkel vagy valamelyik szülővel való kényszeregyüttélés után, nagyon kevés fiatal van abban a helyzetben, hogy saját, önálló életet élhessen, még akkor sem, ha nagyon szeretné. Miért? Azért, mert a fejük, a gondolkodásuk annyira tele van olyan gondolatokkal és meggyőződésekkel, amelyeket szüleiktől vagy más felnőttektől (tanároktól, papoktól, felettesektől) ezerszer hallottak, és kénytelenek voltak átvenni, mert csak így kaptak dicséretet és figyelmet. Minden gyerek szeretne lelkileg is túlélni, amihez szüksége van legalább minimális mennyiségű elismerésre, megbecsülésre, figyelemre és szeretetre, ezért ezekért szinte bármit meg is tesznek.

A gyerekben eleinte rengeteg hatás és benyomás dolgozik, vannak saját vágyai és ötletei. Aztán minden olyanról, ami eltér a szülők és a többi ember normájától, lebeszélik vagy leszoktatják a felnőttek. Tucatemberré trenírozzák a gyerekeket, hogy olyanok legyenek, mint a lemmingek, akik követik a többieket. Az élet értelmét a munkában és abban lássák, amit az magával hoz (pénzt és némi tekintélyt), és a munka mellett legfeljebb arra legyen idejük, hogy kicsit szórakozzanak, és élvezzék a kényelmet. A legtöbb ember ezt érti sikeres élet alatt.

Amit évezredek óta nevelésnek hívunk, az inkább idomítás. Arra idomítjuk a gyerekeket és a fiatalokat, hogy átvegyék gondolkodásmódunkat, beszédünket, és ugyanazt a foglalkozást űzzék, amit mi. Nem szeretnénk független gondolkodókat, különcöket, olyanokat, akik nemet mondanak, vagy akik másban hisznek, nem akarunk lázadókat, nem akarjuk, hogy lemorzsolódjanak az iskolában, nem akarjuk, hogy tiltakozzanak – ha mégis ilyenek, akkor haragszunk rájuk vagy félünk tőlük. Azt szeretnénk, ha mindenre igent mondanának, törekszünk a harmóniára, nem kell más, csak béke, barátság és palacsinta! A szülők generációja így szól: „Ne zavarjátok az alvásunkat! Csináljatok mindent úgy, ahogyan mi! Valahogy elvagyunk ezzel, működőképes az egész, nem?”

A tucatember: normális, alkalmazkodó, öntudatlan

Mi itt, Nyugaton – ahogyan mondani szokás – magas életszínvonalon élünk. Még egy munkanélküli is élvezheti az olyan ipari vívmányokat, mint például a központi fűtést, a vezetékes és a mobiltelefont, a biciklit, de inkább az autót, a számítógépet, a hűtőszekrényt, a meleg vizet, és vannak, akik még ennél is többet. Anyagi értelemben véve a legtöbb embernek többje van, mint ami az élethez kell. Éhezni és megfagyni Németországban valószínűleg senki nem fog.

Észbontó, hogy milyen tempóban haladunk „előre”. Képzeld el, hogy milyen lenne, ha dédnagymamád egy hétre feltámadna és visszatérne. Mennyi műszaki újdonságot kellene elmagyaráznod neki. Dédnagymamád be sem tudná csukni a száját a csodálkozástól… Leginkább a fiatalabb generációt szeretném emlékeztetni valamire: ez az ország, Németország, hetvenöt évvel ezelőtt – szó szerint – romokban hevert.

Az idősebbek fülében még mindig büszkén csengenek ezek a szavak: „Létrehoztunk valamit.” De mit? Szerintem egy alvó, fogyasztó, kimerült, egyre betegebb vagy valamilyen függőségben szenvedő (Németországban nagyjából nyolcmillió szenvedélybeteg van) társadalmat hoztunk létre, akik a hatalmon lévő gazdasági, politikai és vallási vezetőket szidják és okolják minden bajért, mint ahogyan a gyerekek szidják a szüleiket, és rájuk kennek mindent. Úgy tűnik, hogy a legfőbb hobbijuk az, hogy elítéljék és nemet mondjanak minden, az életükben előforduló kellemetlenségre. Egyáltalán nem gondolkodnak el azon, hogy ezek a kellemetlenségek (legyen az betegség, veszteség, sikertelenség, csalódás, félelem vagy egyéb érzelem) miként alakultak ki.

A fogyasztók országa vagyunk, ennek az ismertetőjelei a következők: tudattalanság, rutinok, elégedetlenség, a saját magunk és mások feletti ítélkezés, versenyszellem, kiegészülve mindez az irigységgel és a féltékenységgel, valamint a félelemmel, a félelemmel és még egyszer a félelemmel.

Hatalmasat léptünk előre az anyagi javak, a technológia és a kényelem tekintetében, azonban a nem anyagiakat illetően, azaz a szellemi és spirituális szinten, úgy tűnik, hogy pontosan ennek az ellenkezője történt. Hatalmas űr tátong a külső jólét és a belső, mentális, érzelmi és spirituális jóllét között, amelyet nem is igazán nevezhetünk jóllétnek. Röviden: belsőleg nem vagyunk valami jól.

Éld az életedet – légy önmagad!

Arra kérlek, hogy tüzetesen vizsgálj meg mindent, amit eddig megtanultál, és ami eddig életedben jelen volt! De kérlek, ne mindent egyszerre, hanem szépen egyesével, egymás után. Vizsgáld meg szeretetteljesen életed minden területét, és az összes területhez való viszonyodat. Melyek a legjelentősebb területek?

• Önmagunkkal való kapcsolatunk (én és én).

• Saját testünkkel való kapcsolatunk.

• Eddigi életünkkel való kapcsolatunk, életutunkkal és az összes saját tapasztalatunkkal.

• Születési családunkhoz való belső viszonyunk, főleg a szüleinket és azt illetően, hogy hogyan éltük meg gyermekkorunkat és fiatalságunkat.

• A munkához és a sikerhez, a kreativitáshoz és különleges képességeink kifejezéséhez való hozzáállásunk.

• A másik, illetve saját nemünkkel való viszonyunk.

• Érzékenységünk – párkapcsolatban, és akkor is, amikor nincs kapcsolatunk.

• A barátainkhoz való viszonyunk.

• A társadalomhoz, társadalmi szerepeinkhez való viszonyunk.

• Istenhez való viszonyunk.

Nézz magadba őszintén és bátran, vedd végig az összes területet, és érezd, hogy mennyire vagy elégedett és boldog, vagy elégedetlen, frusztrált, csalódott és boldogtalan egyik-másik területen.

Nyílj meg azon gondolat előtt, hogy te voltál az, aki az életedben és az egyes területeken ezeket az állapotokat teremtette – az esetek többségében természetesen nem tudatosan.

Egyedinek születünk, de másolatként halunk meg

A legtöbb ember olyan lény, aki a valóságban mélyen alszik, annak ellenére, hogy látszólag mozog. Az emberek leginkább lélekben, tudatban alszanak. A normálember tudatosság nélkül él; nincs saját létének és lényének tudatában. A normálember ránéz a többiekre, és elkezd ugyanúgy viselkedni. A majmok is pont ugyanígy tesznek.

• Ha a tömeg elkezd futni, akkor a normálember is velük megy.

• Ha állva maradnak, akkor ő is állva marad.

• Ha tévét néznek, ő is tévét néz.

• Ha jajgatnak, ő is jajgat.

• Ha szitkozódnak, akkor ő is szitkozódik.

• Ha ítélkeznek, akkor ő is ítélkezik.

• Ha mindenki nyaralni megy, akkor ő is elutazik és ül a dugóban.

• Ha senki nem kérdez, akkor ő sem.

Egyedinek születünk, de másolatként halunk meg. Életük nagyobb részét a szomszédjuk másolataként töltik, még akkor is, ha esetleg neki más márkájú autója van. A normálélet, amelyet a tömeg él, a másolatok élete, az alkalmazkodóké, a lemmingeké, a bólogatóké, a félelemben élőké, a felnőttek testében élő sérült kisgyerekeké.

Ez a másolt élet azonban nem méltó az emberekhez. De abban az esetben, ha valaki nincs tisztában saját értékeivel, istenségével, szentségével, szépségével, azzal, hogy ő mekkora kincs valójában, akkor nem ismeri saját méltóságát sem, így életét méltatlanul éli le, odafigyelés, szeretet és tisztelet nélkül, és a hozzá legközelebb állókét is ilyenné teszi.

De ennek nem kellene így lennie. Ezen lehet változtatni. Kérdezd meg magadtól: Szeretnél változtatni? Vagy te már esetleg az eredeti élet eredetijét éled? Hogyan írnád le életedet? Színes és szép? Kalandokkal teli, mert mindennap felfedezel valami újat? Úgy éled az életedet, mint egy gyerek: nyíltan, kíváncsian, nevetve, játszva, vidáman, szeretettel telve, örülsz mindennek, és sok mindent élvezel? Jelen vagy az életedben? Vagy csupán egy testként rohangálsz a világban?

Oroszlánból birka – majd ismét oroszlán

Oroszlánként születünk, de mivel birkák nevelnek, ezért elfelejtjük, hogy oroszlánok vagyunk, megfeledkezünk végtelen erőnkről, végtelen kreativitásunkról, végtelen szeretetünkről és végtelen életörömünkről. A birkává válás folyamatát a pszichológiában kondicionálásnak nevezik. Alkalmazkodó, illedelmes, szófogadó, tévét néző, bogyókat nyelő, megfélemlített bárányokká nevelnek minket, akiknek az életük csúcspontja, ha elérik a nyugdíjkorhatárt. Aki ezzel elégedett, az menjen továbbra is ezen az úton. Jómagam azt az életutat azonban idegennek tartom, és azt mondom, hogy ez az emberhez méltatlan. Az ember valójában hatalmas és isteni lény, csak éppenséggel elfelejtette, hogy az. Lehet, hogy a te szívedben is megjelent már az a mély vágyakozás, hogy másik, valódi életed, szabad életed legyen. Ezzel a vágyakozással azonban az ész nem tud túl sokat kezdeni. Ezért a lehető legtovább elkerüli a vele való szembenézést.

Kérdezd meg magadtól: Mennyire érzed magad szabadnak a mindennapokban? Mennyire vagy szabad kapcsolatodban? Mennyire vagy szabad munkahelyeden vagy szakmádban? Úgy érzed, hogy a szakmád a hivatásod? Milyen szabadnak érzed magadat a többi emberrel, kollégákkal, szomszédokkal, főnökeiddel való találkozások stb. során?

Vedd észre azt, ha ezekben a helyzetekben nem éreznéd szabadnak magadat. Érezd a fájdalmat, amely ehhez köthető! Mindennap úgy mész munkába, hogy közben azt mondogatod, hogy „mennem kell, nem tehetek mást, nincs más választásom…”? Ha így van, akkor ne vond el saját figyelmedet ezekről az érzésekről különféle szórakoztató programokkal, ez csak olyan lenne, mint egy érzéstelenítés, semmi több. A birka általában nem is tud arról, hogy létezik olyan, hogy oroszlán, hogy eredetileg ő is az volt. A birka a nyájat keresi, az oroszlán tudatos és bátor döntéseket hoz.

Aki eldönti, hogy meghozza a szabadságával kapcsolatos döntéseket, az egy igen izgalmas útra lép. Menj végig rajta te is, mert egy olyan ajtóhoz vezet, amelyre az van írva, hogy „élet”. Egy csendes órában kérdezd meg magadtól azt is: „Szabad akarok lenni?” Meg akarom ízlelni a szabadságot még ebben az életben? Készen állok elhinni azt, hogy a szabadság még ebben az életben megadatik nekem, járható út ez számomra?

Arra bátorítalak, hogy hozd meg azt az alapvető döntést, amely így hangzik: „Szívem vágyát fogom követni, és elhatározom, hogy ebben az életben, ebben a testben felfedezem és megismerem, hogy mennyire nagyszerű és szabad lény vagyok. Van erőm és akaratom, és valós belső énem, amellyel mindezt kifejezésre juttathatom. Egyre jobban és jobban fel fogom fedezni ezt az énemet, kifejezem és élem. Kérem belső útmutatásomat, hogy végigvezessen ezen az úton.”

Az így gondolkodó belső én mindenkiben ott van, a szív hangján szól hozzánk, és iránymutatást ad mindennap. Minden pillanatban megsúgja, hogy mi a jó nekünk, a vágyainkat, a mélyre száműzött szívbeli kívánságainkat, azokat, amelyekhez hatalmas öröm társul.

Légy kíméletlenül őszinte önmagadhoz!

Ha megvetted ezt a könyvet, akkor az azt jelenti, hogy keresel valamit. Valamit meg szeretnél változtatni az életedben. Mielőtt nekilátnál a változtatásoknak, és kicsit talán el is vesznél bennük, csinálj egy kis leltárt! Szánd rá az időt arra, hogy magadba nézz, és vizsgáld meg, hogy hol vagy ma, hogyan érzed magadat jelenleg szellemileg, érzelmileg és testileg. Végül is ez a könyv remek lehetőséget kínál az alapos leltározásra. Légy bátor, és merj őszinte lenni önmagadhoz! Vizsgáld meg alaposan, hogy eddig mit hoztál létre!

Sokan vannak, akik nem akarnak tisztában lenni önmagukkal. Sokaknak kényelmetlen az önmagukkal való szembenézés, annak vizsgálata, hogy mit értek el eddig az életben, rájönni arra, volt, hogy letértek az útról, felismerni azokat a kemény programokat, amelyek mentén éltek, és amelyek láthatóan zsákutcába vitték őket. Légy kíméletlenül őszinte önmagaddal! Meglátod, hogy megéri. Az őszinteség nem azt jelenti, hogy mindenért hibásnak tartod magadat, hanem azt, hogy nem szépíted és nem fojtod el a dolgokat, hanem a valóságot látod, azaz olyannak látod tested állapotát, szellemedet és érzéseidet, kapcsolataidat, vágyaidat, kívánságaidat, csalódásaidat, reményeidet, az életedben jelen lévő szépséget és rondaságokat, amilyenek azok valójában. Nem ölnek meg ezek a dolgok.

Ha elég fontos vagy magadnak, akkor lehetőleg írásban válaszold meg a lenti kérdéseket! Szánd rá az időt! A legjobb az lenne, ha a könyv mellett lenne egy füzet, amelybe mindent beleírsz, ami az olvasás közben az eszedbe jut. Tapasztalatok szerint csupán az olvasók 5%-a tud hatékonyan olvasni. Persze lehet, hogy te pont ehhez a parányi kisebbséghez tartozol.

Leltározó kérdések rólad és életedről

• Mivel vagyok elégedett az életemben, mit találok jónak az életemben?

• Mit találok jónak saját magamban? Mit szeretek magamban? Miért dicsérhetem meg magamat?

• Mit szeretek az életemben? Mit szeretek csinálni? Mi az, amit szeretetből csinálok?

• Mivel nem vagyok megbékélve az életemben? Azaz mivel nem vagyok elégedett?

(Eredményekkel, állapotokkal, testemmel, pénzügyekkel, párkapcsolatommal, családommal, munkámmal, szabadidőmmel stb.)

• Életem mely területe kiált változtatásért már régóta?

• Az életemben lévő emberek közül kivel vagyok boldog, kivel vagyok békében, és kivel nem? (Szüleim, párkapcsolatom, exeim, gyerekeim, főnököm, korábbi főnökeim, tanáraim, testvére[i]m, egyéb rokonok, korábbi barátok…)

• Mit sajnálok, hogy megtettem az életben? Mi az, amit ma már nem tennék meg?

• Mely érzés határozza meg az életemet az utóbbi időben vagy az elmúlt évben?

• Milyen kellemetlen érzések merülnek fel bennem gyakran?

• Milyen figyelmeztető jelzéseket tapasztaltam, milyen panaszaim, fájdalmaim vagy betegségeim voltak az elmúlt 10 évben? (Talán alvászavarok, fejfájás, hátfájás, szúró mellkasi/szívfájdalom, légzési nehézségek, bőrproblémák, fülcsengés, ízületi fájdalmak?)

• Mely félelmeimmel vagyok tisztában?

Ez tehát néhány alapkérdés. Ezek segítségével közelebb kerülhetsz önmagad és életed megismeréséhez. Ahogyan haladsz előre a könyv leckéiben, úgy fogsz egyre több mindenre emlékezni, egyre több dolog válik tudatossá, olyanok, amelyeken jelen pillanatban még köd honol. Írj le olyan sok gondolatot és érzést, amennyit csak tudsz, amennyi felmerül benned. Készíts leltárt meggyőződéseidről és álláspontjaidról (mentális síkodról) és érzéseidről is (azaz az érzelmi síkról), amelyekkel az olvasás során találkozol. Készíts egy kíméletlenül őszinte leltárt! A könyvben további kérdések is lesznek. Maradj továbbra is bátor, és nézz magadba, keresd őszintén az igaz válaszokat magadban. Egy áldás lesz ez számodra.

Ez az élet az én szememben sokkal, de sokkal értékesebb, mint azt korábban sejtettem. Az élet értékes, csodálatos és kincsekkel teli oldala nem tárul fel előttünk automatikusan, mivel eddig az egyén és az emberiség is alvó állapotban volt. Sokan vannak, akiket az élet egyszer csak felráz, vagy nyomást helyez rájuk, aminek hatására felébrednek. Ez lehet egy baleset, egy betegség, valamely, számunkra kedves ember elvesztése, ami történhet halál vagy szakítás miatt, a munkahely elvesztése, konfliktus egy olyan emberrel, aki az idegeinkre megy, vagy egy kellemetlen esemény miatt. Az ilyen események a legtöbb emberrel valamikor 35–50 éves kora között történnek. Arra kérlek, hogy értsd meg, hogy ezzel az eseménnyel mit akar üzenni neked az élet. Azt akarja mondani: „Ébredj fel! Éld az életedet! Légy önmagad!”

Szívünk beteljesülésre áhítozik, nagy és mély örömre, tudatosságra, arra vágyik, hogy végre hazaérjen. Úgy vélem, hogy amire mindenki mélyen legbelül vágyakozik, az az, hogy felébredjen és megérkezzen a „teljesen jelen vagyok” és a „teljesen ébren vagyok” állapotába, és elmondhassa magáról, hogy „békében vagyok magammal, és minden szempontból boldog vagyok”.

Jól csináltad!

Mindegy, hogy honnan jöttél, mindegy, hogy milyen idős vagy, mindegy, hogy mennyire érzed magadat sikeresnek vagy sikertelennek, mindegy, hogy egészséges vagy-e, vagy beteg, boldog vagy boldogtalan voltál-e ma – jól csináltad. És ezt komolyan gondolom. A saját utadat jártad, a magad módján. Vannak egyéb alternatívák? Természetesen. De te a saját utadat választottad. Átverekedted magadat rajta, megcsináltad, amit csináltál, és túlélted. Egyedi utat jártál be, amelyen értékes tapasztalatokra tettél szert, ám lehet, hogy azokat jelen pillanatban még nem tudod értékelni. Jól csináltad! Dicsérd meg magadat azért, amit kihoztál abból a helyzetből, annak alapján, amire lehetőséged volt. De még mindig keresel. Mélyen belül, belsőd úgy gondolja, hogy több van benne, benned. Lehet, hogy dolgozik benned egy meghatározhatatlan vágy valami többre, valami másra! Te pedig követed ezt a vágyat. Ez pedig jó! Jól csinálod. Szedd össze a bátorságodat, és hangosan mondd ki: „Jól csináltam! Megdicsérem magamat azért, hogy végigmentem az utamon!” Érezd a súlyát ennek a kijelentésnek; mondd ki, akkor is, ha esetleg még mindig nehéz kimondanod!

Lehet, hogy úgy érzed, hogy ez az út nem volt jó, gondolhatod, érezheted így. Ha így van, akkor tudatosítsd ezt magadban, kerülj tudatába annak, hogy mit kezdesz ezzel! Te ítélkezel magad felett. Nem azért rossz, mert tényleg rossz, hanem te teszed rosszá az életedet azzal, hogy rosszul vélekedsz róla. Isten semmiért nem ítélkezik feletted, de te úgy érzed, hogy neked mégis meg kell tenned. Ha továbbra is ezt szeretnéd csinálni, akkor legalább tudatosan csináld, és mondd a következőket magadnak: „Továbbra is mindenért magam felett akarok ítélkezni.”

Életünk elején senki nem mondta el azt nekünk, hogy hogyan zajlik az élet, milyen játékszabályai vannak. Senki sem tanította meg, hogy milyen az, amikor az ember boldog, amikor félelmei vannak, vagy hogy hogyan találhatja meg a belső békéjét. Még a szüleink és a tanáraink sem tették meg ezt. De bocsássunk meg nekik ezért, hiszen ők sem tudták ennek a mikéntjét. Azt adták tovább, amit saját szüleiktől és tanáraiktól hallottak. Érezz velük együtt, mert megtettek minden tőlük telhetőt. Pont úgy, ahogyan te is eddigi életed során. Köszönd meg nekik! Ha erre nem vagy képes, akkor ítélkezz még egy kicsit fölöttük, de most már tudatosan. Mondd ki, hogy az egész világ hallja: „Elítélem a szüleimet, mert olyan sok hibát követtek el. Nem voltak jók, nem olyanok voltak, amilyennek én szerettem volna őket. Nagyon sok mindenért ők a hibásak velem kapcsolatban.” Tedd ezt tudatosan. Aztán egyszer csak talán mégis úgy döntesz, hogy nézőpontot váltasz, és megbocsátasz nekik: szüleidnek, tanáraidnak… és saját magadnak.

{1} Tegezni szeretnélek akkor is, ha már hetvenéves vagy. Mi az a tizenöt év különbség ahhoz az örökkévalósághoz képest, amelyben élünk. Ne vedd hát sértésnek, drága testvérem.