Lynne Marshall

Vonakodó menyasszony

Sophie Pembroke

Az utolsó éjszaka

Barbara Wallace

A macskás nő

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Janet Maarschall, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A mű eredeti címe: The Reluctant Fiancée (Harlequin Special Edition)

Magyarra fordította: Hajnal Gabriella

© Sophie Pembroke, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A mű eredeti címe: Snowbound with the Heir (Harlequin Romance)

Magyarra fordította: Harcsa Henrietta

© Barbara Wallace, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2021
A mű eredeti címe: A Year with the Millionaire Next Door (Harlequin Romance)

Magyarra fordította: Kovács Anna

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA KÜLÖNSZÁM 108. számában, 2021

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-370-7

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2021

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Lynne Marshall

Vonakodó menyasszony

1. FEJEZET

Brynne Taylor szombat késő délután a Rusty Nailben üldögélt vőlegényével, Paul Capriatival. Az ősz színeinek ezernyi árnyalatában pompázó fák és örökzöld cédrusok ölelésében megbújó étterem a város határában állt. Bár romantikusnak cseppet sem volt nevezhető, Brynne és Paul gyakran járt ide, mivel a steak és a grillezett lazac isteni volt.

Utahnak ez a környéke nem éppen a kifinomultságáról volt híres, lévén az itt lakók felmenői gerendaházakat építő vasmunkások voltak, akik saját bőrükön tanulták meg, hogyan élhetik túl az errefelé gyakori, cudar teleket. A nemzeti parkok közelsége azonban kárpótolt mindenért. A táj varázslatos volt, a levegő tiszta. A harmincezres lélekszámú Cedar City legrangosabb rendezvénye, a júniustól szeptemberig tartó Shakespeare Fesztivál mindenkit, beleértve a helyi egyetemen tanító Pault is, büszkeséggel töltött el, de a rodeóbajnokság éppúgy számot tartott a turisták érdeklődésére.

– Milyen a steak? – kérdezte Brynne, látva, hogy gondolatban Paul máshol jár.

– Ízletes, mint mindig – mondta a férfi. Letette a villáját, és Brynne-re emelte hatalmas mogyoróbarna szemét.

– Mi az?

– Már hat hónapja – húzta el a szája szélét a férfi.

A téma, amelyet felvetni készült, nem tartozott Brynne kedvencei közé.

– Hogy anyám meghalt – fejezte be Brynne a mondatot. Anyján kívül nem volt senkije. Anyai nagyszüleiről soha nem esett szó, és azt is félszavakból hámozta ki, hogy rézvörös haját az apjától örökölte. Fel volt rá készülve, hogy beszélgetésük pár másodpercen belül más irányt vesz. Pontosan tudta, mire akar Paul kilyukadni.

A férfi az asztal felett átnyúlva megragadta a kezét.

– Gyönyörű vagy.

Paulnak mindig tetszett, amikor feltűzte a haját, de leginkább abban lelte kedvét, amikor szeretkezés előtt puszta kézzel zilálhatta szét a fürtjeit. Erre azonban most várnia kell, mert a könyvesboltban ma még lesz egy felolvasóest.

– Köszönöm – mosolyodott el szemérmesen Brynne. – És?

– És remélem, tudod, mennyire szeretnélek már feleségül venni.

– Másfél éve eljegyeztük egymást! – mondta a lány. Bal kezét a magasba emelte, és a szépséges gyémántra nézett.

– De nem vagyunk házasok. Nézd, tudom, hogy édesanyád elvesztése miatt nehéz időszak van a hátad mögött. És azt is megértem, hogy az esküvőt el kellett halasztani. De nézz körül! Nyakunkon az ősz. Ki akar Utahban téli esküvőt?

Eredetileg tavaszi esküvőt terveztek, ám Brynne anyja hirtelen ágynak esett, és egy parazita okozta vírus két héten belül elvitte. Az első sokkot követően elnapolták az esküvőt. Aztán Brynne felmondott a munkahelyén, hogy anyja üzlettársának, Rorynak segíthessen. Amióta az eszét tudta, nővér akart lenni. Nem üzletasszony. Ám anyja halálával minden megváltozott.

Brynne minden téren visszavonulót fújt. Különösen a Paullal tervezett közös jövőt illetően. Szerette a férfit, de jegyese elvárásaitól olykor a hideg is kirázta. Ha összeházasodnak, nem tagadhat meg tőle semmit. Legfőképp a nagy családot, amilyen az övé is. Mindketten tisztában voltak vele, hogy nincsenek minden téren egy hullámhosszon, de anyja halálát követően Brynne igazából már azt sem tudta, hogy miért mondott igent a férfinak.

– Nem várhatunk jövő tavaszig? – kérdezte kibúvót keresve, de Paul arckifejezésén látta, hogy jegyese nincs elragadtatva az ötlettől.

– Nem akarok tovább várni.

– És ha összeköltöznénk?

– Ezt már milliószor megbeszéltük. Hogy néha a másiknál alszunk, elmegy, viszont ha összeházasodunk, új otthonra lesz szükségünk. Ahol új életet kezdhetünk.

Brynne megrázta a fejét.

– Most nem érek rá házat keresgélni. Minden időmet a könyvesbolt köti le.

– Rory maga is elboldogul, vagy nem? – értetlenkedett Paul.

– Tudod, hogy anya milyen irányításmániás volt. Soha nem engedett ki semmit a kezéből. – Annyira, hogy már-már úgy tűnt, menekül valami elől. – Roryt még nálam is jobban megviselte anya halála. Hihetetlenül közel álltak egymáshoz. Azóta egyszer sem láttam mosolyogni.

– Vagy húsz évig dolgoztak együtt.

– Ez igaz, de alkalmazottnak lenni egészen más dolog. Nem hagyhatom cserben.

– Szerintem ez csak szőrszálhasogatás.

– Azt akarod mondani, hogy az alma nem esik messze a fájától?

– Te sem szereted átengedni az irányítást.

– Ezt miből gondolod?

– Az anyád lánya vagy, azonkívül nővérnek születtél. A babák világra segítése az életed, nem pedig az, hogy egy könyvesboltot vezess.

– Hat hónapja vagyok fizetés nélküli szabadságon. Valószínűleg már felvettek valakit a helyemre.

– Amit a pillanat törtrésze alatt vissza is csinálhatnak – sóhajtott hatalmasat Paul, mint mindig, amikor az esküvőjük dátumának kitűzése került szóba. – Fantasztikus, amit a város egyetlen magánkézben lévő könyvesboltjáért tettél, de megéri?

Brynne elgondolkozott. Alig várta, hogy összekössék végre az életüket, ám amikor anyja meghalt, az életkedve is elment. Akkor azzal takarózott, hogy az oltár felé lépdelve is az emiatt érzett szomorúság emésztené. Az esküvőt elnapolták, de az élete azóta sem tért vissza a rendes kerékvágásba. Egyre inkább eltávolodott választott hivatásától, és vele együtt a házasság gondolatától.

– Az anyám iránt érzett tiszteletből csinálom.

– Megértem. Tudom, milyen közel álltatok egymáshoz. És pont ezért aggódom.

Vajon választ kap valaha a kérdéseire? A kérdésekre, amelyek a születése előtti időszakra vonatkoznak, és amelyeket, rokonai nem lévén, nem tud feltenni senkinek. Rorynak sem. Paulra meredt. Szinte olvasott a gondolataiban.

Paul nagyszerű férfi, és igazán megértő, de hogy magyarázhatná el neki, mit érez? Hogy egyszerűen nem áll készen. Hogy a családalapítás gondolata megrémíti, és anyja támogatása nélkül nem tudja végigcsinálni.

A férfi rezzenéstelen tekintettel figyelte. Amikor feje oldalra billent, sűrű barna haja a homlokába hullt, és kezével beletúrt, Brynne-nek a lélegzete is elakadt. Mondania kell valamit.

– Nálad csodálatosabb férfit keresve sem találnék. Szeretlek, Paul, de a bolt kész káosz – mentegetőzött, jóllehet tudta, ez csak az érem egyik oldala. A gyerekkérdés sokkal inkább aggasztotta.

Ajaj! Könyvesboltot mondott? Rossz stratégia olyasvalakivel szemben, aki a problémamegoldás mestere. Aki a családalapítás kérdését már az esküvőjük szervezésének megkezdése előtt lezártnak tekintette.

– Alkalmazhatsz egyetemistákat – ajánlotta a férfi. – Ott van példának okáért Nate, a srác, aki gazdálkodás szakon tanul. A képességeit rövid időn belül a javadra fordíthatnád.

– Remekül hangzik, de kinek van ideje betanítani bárkit?

– Ezért is javasolnám, hogy szökjünk meg.

– Hűha! Ez most váratlanul ért.

– Esküdhetnénk Vegasban is. Csak megyünk és jövünk, a hétfői óráimat sem kellene lemondanom.

– Hogy a családod teljesen kiakadjon? – A hatalmas olasz családdal esze ágában sincs összerúgni a port.

– Jelen körülmények közt megértenék.

– Nem. – Brynne határozottan megrázta a fejét. Ahogy Paulra nézett, látta arcán a csalódottságot. Vajon meddig halogathatja még a döntést? – morfondírozott magában. – Csak egy kis időt kérek. Egyelőre nem mehetek sehová. Azonkívül egy téli esküvő remek kaland volna.

– Pár nap ide vagy oda, min változtat? – kérdezte Paul, majd kimondta azt, amit már nem tudott leplezni. – Tulajdonképpen mi a tétovázásod igazi oka?

– Kell annál komolyabb indok, hogy még mindig anyámat gyászolom, és közben próbálom életben tartani az általa létrehozott vállalkozást? – kérdezte Brynne feszülten.

– És ehhez nekem mi közöm?

A férfi jól ismerte. Mindent tudott róla. Majdnem mindent. Tudta, hogy Jessica Taylor egyedül nevelte fel, és ő tanította rá, hogy az életben csak magára számíthat, ahogy arra is, hogy legyen óvatos a férfiakkal. Hogy mindezt a tapasztalat mondatta vele, most már sosem tudja meg.

Az igazság az, hogy újabban a Paullal kötendő házasság gondolatától is kirázta a hideg.

Paul tisztában volt vele, hogy szeretné folytatni a munkát a kórházban. Ahogy azzal is, hogy míg ő társaságkedvelő, Brynne amolyan nebáncsvirág, aki nem szeret az események középpontjában lenni, és arra sem vágyik, hogy emberek sokasága vegye körül.

– Szeretlek, Paul. Nálad gondoskodóbb emberrel még sosem találkoztam. Szexi vagy, és roppant figyelmes. Mi másra vágyhatnék? – És ezzel mindjárt a lényegre is tapintott. Mivel anyja egyedülálló volt, el sem tudta képzelni, mi kell egy házassághoz. Az ismeretlentől való félelem szinte gúzsba kötötte. Paul előtt csak néhány alkalmi barátja akadt, ami szintén tapasztalatlansága bizonyítéka. Mi van, ha a házasságuk balul sül el?

De Paul teljesen más. Ha két évvel ezelőtt nem téved a sürgősségi osztályra, amikor a férfit ételmérgezéssel vitték be, talán sosem találkoznak. Még abban a ramaty állapotban is úriemberként viselkedett.

– Egyszerűen csak nem akarok fejest ugrani egy házasságba.

Paul hitetlenkedve rázta meg a fejét. Az esküvőjük elhalasztása óta eltelt hónapok során egyre inkább eltávolodtak egymástól. Már az is megfordult a fejében, hogy Brynne dobni akarja.

– Majdnem két éve, hogy együtt járunk, szóval elég jól ismerjük egymást.

– Az óráidnak és a munkabeosztásomnak köszönhetően azóta is ezerrel pörgünk – folytatta Brynne.

Büszke volt az ő Brynne-jére, aki képzett ápolóként a városi kórház bármely osztályán bármely műszakban megállta a helyét.

– Kilátástalanná mégis akkor vált a helyzet, amikor átvetted a könyvesboltot.

Brynne csalódott arcát látva Paul arra gondolt, talán túlfeszítette a húrt. Pedig nem akar mást, csak végre feleségül venni a kedvesét. Megunta a várakozást.

– Ezt már számtalanszor elmagyaráztam.

Ha Brynne úgy szeretné, ahogy ő szereti, gondolkodás nélkül oltár elé állna vele. Most rögtön. Egy mód van rá, hogy kiderítse, mit érez a lány.

– Rendben. Felejtsd el a szökést. Van egy másik ötletem. – Paul nem volt különösebben teátrális alkat, de valahogy érezte, hogy a helyzet a szokásosnál kirívóbb megoldásért kiált. Kétségbeesetten szereti Brynne-t, és nem akarja elveszíteni, viszont nem tudja, mi mást lehetne. – Nincs szükség hatalmas parádéra – egyszerűen elmegyünk az anyakönyvvezetőhöz, és aláírjuk a szükséges papírokat. Ha ez sem felel meg számodra, nem tudom, mi mást mondhatnék, mint hogy… vége. – Most ultimátumot adott neki? Kicsúszott a száján, és már nem vonhatta vissza. De egy percig sem bánta. Talán ez kibillenti végre a határozatlanságából.

Jól számított, mert Brynne arcáról lerítt a döbbenet. Paul szíve nagyot dobbant. A lány kristálykék szeme előbb elkerekedett, majd hitetlenkedve résnyire szűkült. A férfi szorító fájdalmat érzett a mellkasában. Mi van, ha elhagyja? Ajka kiszáradt, páni félelem kerítette hatalmába. Szörnyű dolgot tett, de talán pont ez kell, hogy elmozduljanak a holtpontról.

– Ez ám a hideg zuhany – motyogta Brynne tanácstalanul. Érezte, hogy sarokba szorították.

– Sajnálom, de komolyan gondoltam.

Utolsó gazembernek érezte magát, ám végre kimondta. És nem bánta. Az viszont meglepte, hogy visszavágás helyett Brynne egyszerűen csak hátrahőkölt. Rossz ómen. Brynne az órájára pillantott. Mi van, ha visszautasítja?

Akkor megalázkodik. Nem tágít, míg vissza nem édesgeti.

– Ugye emlékszel, hogy azért hoztuk ennyire előre a vacsorát, mert ma este még vissza kell mennem a könyvesboltba a szokásos író-olvasó találkozóra és felolvasóestre? – Kínosan ügyelt rá, hogy kerülje a témát, ami kellemetlenül érintette mindkettőjüket.

– Ami annyit jelent, hogy…? – kérdezte Paul abban a reményben, hogy a társalgásnak még nincs vége.

– Mennem kell.

Muszáj játszania a mártírt?

– Nem, ha mindent rábízol az egyik alkalmazottadra.

– Nem lehet. Kicsit többről van szó, mint arrébb tenni pár széket.

– Csak egy javaslat volt. – Vehemens olasz család sarjaként hangos vitákhoz és teátrális megnyilvánulásokhoz volt szokva, csakhogy Brynne a maga csendes természetével és lágyszívűségével más hozzáállást kívánt. Máris gyötörte a bűntudat, amiért ilyen keményen fogalmazott, és kész tények elé állította. Mindezt félelmében, holott a legkevésbé sem akart fájdalmat okozni a személynek, akit mindennél és mindenkinél jobban kedvelt.

Brynne nagyot sóhajtott.

– Bár több időnk volna beszélgetni, de tényleg mennem kell. Köszönöm a vacsorát – mondta, miközben az étele felét a tányérján hagyta.

A férfi lélegzetét visszafojtva biccentette oldalra a fejét.

Brynne közelebb lépett, majd lehajolt, és futó csókot lehelt az arcára.

– Viszlát! – suttogta búcsúzóul.

Arra számított, hogy jól elküldi melegebb éghajlatra. Ám nem így tett. Mindenesetre a hűvös távolságtartást megérdemelte.

Egy biztos: ma sem jutottak dűlőre.

– Sajnálom, ha elszomorítottalak. De nagyon szeretlek. – Aztán mit sem törődve a körülöttük lévő többi vendéggel, szenvedélyesen megcsókolta. Ha műsorra vágynak, legyen. Jó jelnek vette, hogy Brynne nem tiltakozik. Talán akkor van még remény.

– Mennem kell – ismételte Brynne, amikor kis idő elteltével kipirosodott arccal elhúzódott.

Miközben Paul egy kósza göndör tincset a füle mögé simított, abban reménykedett, hogy Brynne látja a szemében a kétségbeesést, de főként azt, hogy mennyire szereti, és nem vágyik másra, mint hogy vele élje le az életét.

– A témára még visszatérünk – jegyezte meg halkan, majd kedvesét udvariasan a kijárathoz kísérte.

– Szerintem nem – válaszolta Brynne hirtelen, és egyenesen a férfi szemébe nézett. – Mivel kész tények elé állítottál, döntöttem.

Hurrá, az ultimátum tehát bevált!

– Nem mehetek hozzád, most semmi esetre sem. Szóval a jegyességünknek ezzel vége – közölte, majd minden további szócséplést mellőzve elviharzott.

Paul kábultan meredt maga elé. Pár pillanatig fel sem fogta, mi történt. Vége? Akkor a terve csakugyan balul sült el. Brynne után szaladt volna, ha egy tagbaszakadt fiatal pincér a karjánál fogva vissza nem tartja, és emlékezteti rá, hogy még nem fizetett.

A férfi előkotorta a tárcáját, és egy köteg pénzt vágott a pincérhez, majd rohanvást szedte a lépcsőfokokat. Akkor ért a parkolóba, amikor Brynne épp kitolatott az autójával. Hogy a nevét kiáltotta, bizonyára nem is hallotta.

Lacy Taylor Gardner még sosem járt Utahban. Nyolc hónapos terhesen is ragaszkodott hozzá, hogy elkísérje férjét St. George-ba, hogy együtt ünnepeljék Zack apjának hetvenedik születésnapját a családdal. A velük töltött egy hét csodálatos volt, és már csak egy nap maradt hátra, hogy hazainduljanak. Lacynek lett volna végre egy szabad délutánja, ám örömébe üröm vegyült, ugyanis jóslófájások keserítették meg a reggelét.

Mivel Zack és Emma apa-lánya napot tartottak, és túrázni mentek, Lacy elindult, hogy felfedezze a történelmi belvárost. Alighogy leparkolt egy arra alkalmas helyen, azonnal feltűnt neki a Taylor könyvesbolt téglaépületén díszelgő cégér. Mivel az ikertestvére és az ő középső neve is Taylor volt, eldöntötte, hogy bemegy.

Elsőként még egy szuvenírboltba tért be, mert mindenekelőtt tizenegy éves mostohalányának, Emmának akart valami vicces apróságot találni. A boltból kilépve kis ideig élvezte a késő délutáni aranyló napsütést, illetve a cédrusokkal sűrűn benőtt környező hegyek felől érkező friss levegő illatát, amikor az utóbbi időben egyre gyakoribbá váló fájások újabb sorozata tört rá.

Kezét a hasára simítva egy pillanatra megállt, és várt. Miután a fájások enyhültek, folytatta a nézelődést a főutcán. Még van egy teljes hónapja, mire fel ez a rengeteg fájás? Amikor pár pillanattal később egy, az előbbinél sokkal erősebb összehúzódásba szabályosan beleremegett, úgy döntött, a szemközti parkban kicsit megpihen. De az is az eszébe jutott, hogy ezek lehetnek a kiszáradás tünetei is, és talán innia kellene egy keveset.

Miután ivott egy palack vizet, és a fájások csillapodni kezdtek, újult lendülettel vetette bele magát az utca forgatagába, és a könyvesbolt felé vette az útirányt.

Eva férje, Joe Aguirre segítségével sikerült nyomára bukkanniuk egy Jessica Taylor nevű nőnek, aki talán kapcsolatba hozható a béranyával, aki megszülte őket. A Taylor viszonylag gyakori név. Vajon véletlen egybeesés, vagy egy jel, hogy a könyvesbolt neve is ez? Ha már itt vannak, akár utána is járhatnak a dolognak.

Elmélkedése közben újabb összehúzódások kezdték gyötörni. Mielőbb találnia kell egy mosdót, töprengett, különben baj lesz. A könyvesboltokban szokott lenni, nem igaz? Az üzlet bejáratához sietett, és reménykedett, hogy nem kell felmásznia az emeletre. Nem lesz rá ideje. A legutolsó fájás óta két perc sem telt el.

A pult mögött meglátott egy idősebb nőt, aki olvasott. Arcát ezüstös szálakkal tarkított, fekete bubifrizura keretezte, hegyes orrán Harry Potter-stílusú, piros szemüveg virított.

– Hol találom a mosdót? – kérdezte Lacy tétovázás nélkül.

A nő felnézett, de tekintetét a következő pillanatban ismét lesütötte.

– Ahol mindig is volt – felelte titokzatosan.

Hogy lehet ilyen udvariatlan? Hát nem látja, hogy vészhelyzet van? Kifelé menet majd jól beolvas neki.

Miközben késlekedés nélkül körbenézett, azért fohászkodott, hogy a mosdó szabad legyen. Nem tudja visszatartani!

Brynne-nek a méregtől a gyomra is megfájdult. Ultimátum? Erre nem számított. És bár őt magát is megdöbbentette a dolog, Paul nem szívta vissza, amit mondott. Eltökéltségéhez kétség sem fért. Egyszerűen dobta, és aztán volt képe olyan hévvel csókolózni, mintha utoljára tenné.

Ekkor durrant el az agya. Hogy vetemedhetett Paul ekkora galádságra?

Csakugyan felbontotta az eljegyzésüket? Mihelyt érkezése lesz rá, visszaadja a gyűrűjét is.

A városba érve se látva, se hallva parkolt le a bolt bejárata előtt, ami a fizetőzónához tartozott. Amikor rájött, dúlva-fúlva dobott némi pénzt az automatába, mert nem akart később büntetést fizetni.

Ha csakugyan szakított Paullal, miért nem érez szemernyi megkönnyebbülést sem?

A pult mögött álló Rory fura képet vágott, amikor meglátta. Kész szerencse, hogy legalább Nate igyekezett a segítségére lenni.

Az író-olvasó találkozóknak hála a forgalom időről időre fellendült. A nála dolgozó egyetemisták életébe is sikerült színt vinnie. Többé már nem kizárólag az egyetemi könyvesboltban keresgéltek. Csak kellett valami, amivel a boltba édesgetheti őket, és a fiatal felnőtteknek szóló, illetve a fantasy- és romantikus könyvek szerzőivel való találkozás lehetősége sokuknak tetszett.

– Az előbb még nem a mosdóba igyekeztél? – kérdezte Rory hitetlenkedve, mintha Brynne egyenesen a holdról tévedt volna oda.

– Tessék?

– Bár a hajad le volt engedve – motyogta a nő zavarodottan.

– Stroke-ot kaptál, vagy mi?

Amikor Rory kilépett a pult mögül, hogy közelebbről is szemügyre vegye, a mosdóban valaki hangosan felnyögött. Aztán éles sikoly hallatszott.

– Ne!

– Mi folyik odabenn? – kérdezte Brynne kezével a mosdó felé intve.

– Az imént azzal rontottál be, hogy sürgősen be kell menned – válaszolta Rory most már magánkívül.

– Én aztán nem.

– Akkor nyilván hallucinálok – dünnyögte Rory.

Az asszonnyal a sarkában Brynne a mosdóhoz rohant, és határozottan bekopogott.

– Jól van?

– Nem – jött a válasz erőtlen hangon. – Azt hiszem, elfolyt a magzatvizem.

Ez most komoly? Mi jöhet még? Brynne vett egy nagy levegőt, és nővér üzemmódba kapcsolt.

– Szülésznő és bába vagyok. Nyissa ki az ajtót, hogy lássam, minden rendben.

Egy másodperccel később a zár kattant, és az ajtó lassan kinyílt. Brynne ösztönösen a földre pillantott, hogy lássa, csakugyan a magzatvíz okozta-e a gondot. Nem volt véres, szóval bizonyára nincs komoly gond.

– Szentséges ég! – kiáltotta meglepetésében Rory.

2. FEJEZET

Brynne egy, a tükörképének tetsző tüneménnyel találta szemben magát, aki épp vajúdott.

– Ki maga? – kérdezte levegő után kapkodva.

– Istenem, pont úgy néz ki, mint Eva! – mondta a vörös hajú nő, miközben fájdalomtól eltorzult arccal gömbölyű hasához kapott.

– Ki az az Eva?

– Az ikertestvérem.

– És maga kicsoda?

– A nevem Lacy Gardner, és bár kissé korai, azt hiszem, mindjárt szülni fogok. Egy harmadik iker most igazán nem hiányzott.

– Harmadik iker? – Ez már tényleg hajmeresztő!

– Hosszú történet, és a pillanat nem alkalmas a kifejtésére! – nyögte ki Lacy kínok közt.

– Mikorra van kiírva?

– Van még nagyjából négy hetem.

Brynne azonnal nővér üzemmódba kapcsolt.

– Rory, drágám, hívd a 911-et. Tartson ki, Lacy! Amikor jön egy újabb fájás, gyors egymásutánban vegye a levegőt, aztán amikor érzi, hogy a fájdalom enyhül, fújja ki. Megyek, és hozok egy jógamatracot, amire lefekhet, én pedig ellenőrizhetem, mennyire előrehaladott a helyzet. Egy percig se féljen, minden rendben lesz – mondta, majd az ajtóhoz rohant, és a boltba éppen akkor belépni szándékozó vevők orra előtt vészhelyzetre hivatkozva kiakasztotta a zárva táblát.

– És mit mondjak? – kérdezte tanácstalanul Rory.

– Hogy az üzletben egy nő éppen vajúdik. Mondd, hogy valószínűleg koraszülés, és azt is, hogy a magzatburok megrepedt – utasította Brynne, miközben már rohant is vissza Lacyhez, és lefektette a matracra az asszonyt. – Na, lássuk. – Aztán elállt a szava. Nyolcévnyi tapasztalattal a háta mögött tudott ezt-azt. – Mióta vannak fájásai? – szegezte a kérdést Lacynek.

– Reggel kezdődött, és egyre rosszabb lett. Azt hittem, jóslófájások, semmi egyéb. – Két fájás között hosszas magyarázkodásba kezdett.

– Mondd, hogy az anya körülbelül nyolc centiméterre ki van tágulva – szólt Brynne Roryhoz. – Aztán hozz a lakásomból pár tiszta törülközőt!

– Beindult a szülés?

– A helyzet úgy fest, hogy már jó néhány órája vajúdik. Magas a fájdalomküszöbe?

– Egész nap gyengének éreztem magam – nyögött fel Lacy most már hangosan –, de ez most kifejezetten kellemetlen.

Miután megállapította, hogy a nő a tágulási szakasz végső fázisához ért, Brynne megkérte:

– Még ne nyomjon!

Brynne az újszülöttrészleg hatalmas ablaka előtt állt, és könnybe lábadt szemmel meredt a csöppnyi fiúcskára, akit kicsivel korábban a boltban segített világra. Képtelen volt napirendre térni az elmúlt négy óra történései felett. Egyszer csak ott volt egy nő, aki a megszólalásig hasonlít rá, és vajúdott.

Miután meglátta a baba fejét, szinte minden elhomályosult körülötte. Az ösztöneire és korábbi tapasztalataira hagyatkozott, s ment minden, mint a karikacsapás. Azt leszámítva, hogy nem volt steril műtő, az anyuka a földön fekve szült, és a babát a saját törülközőibe kellett bebugyolálnia, nehogy kihűljön. Fogta egy nő kezét, akit nem is ismert, és vele együtt zokogott, amikor a vörös hajú jövevényt az anyukája először szorította magához.

Addigra a mentősök is megérkeztek. Mivel az adrenalintúltengéstől jóformán magánál sem volt, és ezernyi kérdés fogalmazódott meg benne, Brynne az autójába pattant, és a mentő után iramodott.

A kórházba érve Brynne Lacy kérésének eleget téve felhívta Zacket, és közölte vele, hogy mi történt. Amikor a férfi elmondta, hogy a kocsiját a nap folyamán Lacy használta, Brynne zokszó nélkül felajánlotta, hogy elmegy érte és Emmáért. Ha Lacynek igaza van, és csakugyan rokonok, ez a legkevesebb, amit megtehet. A gondolat lelkesítette, de egyben félelmet is keltett benne.

Amikor ott állt előttük, és látta szemükben a döbbenetet, csak még izgatottabb lett. Elképzelhető ekkora hasonlóság két idegen között?

– Pont úgy nézel ki, mint a mostohaanyukám – jegyezte meg Emma félénken.

Zack Brynne-re meredt, és hitetlenkedve rázta meg a fejét.

– Ez nem lehet igaz!

– Micsoda? – kérdezett vissza azonnal Brynne.

– Hosszú történet, és az lesz a legjobb, ha Lacy és Eva meséli el.

– Megrémít – sóhajtott Brynne –, de legyen. És most lássuk azt az édes csöppséget.

Két órával később ott állt Emma meg Zack mellett, és az újszülöttrészleg ablaka előtt immár közösen gyönyörködtek a kis jövevényben. Fura érzés volt, de egyszersmind felemelő.

– Christophernek fogják hívni – újságolta Zack. – Apám után.

– Csoda szép név.

– Úgy volt, hogy holnap indulunk haza – jegyezte meg arcán kedves mosollyal. – Azt hiszem, a történtek után kénytelenek leszünk elnapolni az utazást.

– Annak ellenére, hogy koraszülött, a fia vasgyúrónak tűnik, de a kórházban kiválóan gondját viselik. – Eleanort, az intenzíves nővért látva Brynne elérzékenyült. Anyja halála óta nem járt a kórházban, és nem találkozott régi kollégáival. Örült a viszontlátásnak.

– El nem tudom mondani, milyen hálásak vagyunk magának! – mondta Zack. A kórházba érve az orvos és a nővérek azonnal megvizsgálták Lacyt és a babát is. Amíg Zack pár percre bement hozzájuk, Emmára Brynne vigyázott. Miközben a nővér felkészítette az újdonsült anyukát az első szoptatásra, mindannyian az újszülöttrészleg előtt vártak.

A férfi mobilja üzenet érkezését jelezte.

– Hol vagytok? – olvasta Zack hangosan. – Jobb, ha megyünk – mondta. Mindannyian tudták, hogy ez csak egyet jelenthet: itt az ideje, hogy Emma megismerkedjen a kisöccsével.

Brynne borzasztóan szeretett volna velük menni, de tudta, hogy a pillanat csakis az övék. Az új családjuké. Ő pedig csupán egy idegen.

A lifthez érve Zack megpördült.

– És hogy érhetjük el?

Mielőtt Brynne elköszönt, elkérte a férfi számát, majd sms-ben átküldte az övét a címével együtt.

Épp az előcsarnokon vágott át, amikor valaki a nevét kiáltotta.

– Brynne! Szia!

– Samantha! – üdvözölte szívélyesen egyik régi, liftre váró kollégáját.

– Mikor jössz vissza? – kérdezte a nő.

– Még nem döntöttem el, mihez kezdek.

– Ne gondolkozz soká, mert már felvettek a helyedre egy gyakornokot.

Brynne nem vágyott vissza a mókuskerékbe, amely szinte teljesen felőrölte. Nem dolgozhat nővérként, és vezethet egy könyvesboltot egyszerre. És akkor a házasságról még szó sem esett.

– Köszi az infót!

– Hiányzol!

– Ti is nekem – mondta, és őszintén is gondolta. – Üdvözlöm a többieket!

– Átadom.

A kocsijához visszaérve újra kirázta a hideg. Lehet, hogy Lacy és Eva a sosem ismert rokonai?

Már maga a gondolat is fellelkesítette, hogy lehet, van egy ikertestvére, sőt, mindjárt kettő. Boldogan tért haza a lakásába, ahol főiskolás évei óta lakott. A házba, ahol korábban anyjával éltek, beköltözött Rory, ő viszont cserébe berendezhette élete első önálló otthonát, amely egy könyvesbolt felett bújt meg. Jessica és Rory azzal magyarázták a döntésüket, hogy ha összeköltöznek, olcsóbban jönnek ki. Brynne sejtette, mi lehet a háttérben, de anyjára bízta, hogy a bizalmába avatja-e. Erre azonban nem került sor.

– Független fiatal hölgynek önálló lakás dukál – mondta. És Brynne életében először csakugyan felnőttnek is érezte magát. Mivel anyja volt a főbérlője, a lakbér sem került sokba, tehát a költözéssel mindenki jól járt.

A hátsó bejáraton érkezett, és az első lépcsőfordulónál egy pillanatra megállt. Az egyik lépcsősor az üzletbe, a másik a lakásához vezetett. A kettőt egy magánterület tábla választotta el. Az átjáró végében lehetett felmenni a bolt második emeletére, ahol különleges eseményeket rendeztek.

Amikor megérkezett, a felolvasóest már javában tartott. Rory és Nate a jelek szerint nélküle is remekül boldogultak. A sikerhez nyilván Nate különc személyisége is kellett. De nem voltak egyedül. Ott volt még Arpita Patel, egy másik diák is, aki lelkesen osztogatta a résztvevőknek a Rory által rábízott anyagokat. Brynne-t meglátva mindannyiuk szeme felragyogott. Ám miután hüvelykujját magasba emelve jelezte, hogy mindennel elégedett, magukra is hagyta őket. Lábujjhegyen, hogy meg ne zavarja a programot, a lakásába vonult. Mára bőven kijutott az izgalmakból.

Mihelyt becsukta maga mögött az ajtót, máris lehuppant a kanapéra a nappaliban. Az érzelmi kimerültségtől levegőt venni sem bírt.

Magzatpózba gömbölyödött, térdét szorosan a mellkasához szorította, végül szabad folyást engedett könnyeinek. A nap elképesztő fordulatokat hozott. Először is felbontotta az eljegyzését, jóllehet tudta, hogy a harag nem jó tanácsadó. Tehát sírt szomorúságában. Világra segített egy kisbabát. Örömteli esemény, amely örömkönnyeket csalt a szemébe. Lehet, hogy vannak rokonai, akikről eddig tudomása sem volt? Ha így van, lehet, hogy a nő, akit anyjának hitt annyi időn keresztül, nem is az anyja? Sírt zavarodottságában.

Miután jó néhány percen keresztül záporoztak a könnyei, és már a kanapét is benedvesítette, rádöbbent, hogy vigaszra van szüksége. Arra, hogy Paul ölelő karjába zárja, csakhogy kiadta a férfi útját. Pocsék időzítés. Összeszedte magát, lezuhanyozott, felkapott egy kényelmes melegítőnadrágot meg egy kapucnis felsőt, és már úton is volt.

Amikor Paul ajtót nyitott, a szemében meglepetés tükröződött. Nem hibáztatta, hiszen szakított vele. Bár irracionálisan viselkedett, van az a helyzet, ami mindent felülír. Szüksége van rá, ahogy a biztonságra is, amelyet csak ő nyújthat neki. Szorosan a férfihoz bújt, és átölelte.

– Tudtam, hogy átjössz – mondta az őrült csókok között, amelyek érkezése után csattantak el.

Brynne hirtelen elhúzódott, majd egyenesen a férfi szemébe nézett, és közölte:

– Nem akarok beszélgetni, ahogy gondolkozni sem.

Szája mohón a férfi szájára tapadt, és úgy csókolta, mint akit elemészt a vágy. Paul pedig nem tiltakozott. Pontosan azt adta neki, amire vágyott. Amikor Brynne a lábát a férfi dereka köré fonta, Paul a hálószobába vitte.

Brynne sóhajtva huppant a férfi ágyára, aki késlekedés nélkül ránehezedett. Itt a helye. Itt van tökéletes biztonságban. És ma éjjel semmi másra nincs szüksége. Nem kell más, csak jó szex. Hogy Paul kezét a testén érezze, hogy a férfi az ajkával és a kezével kényeztesse.

Hallani sem akar házasságról vagy szakításról. Főleg nem olyasvalakiről, aki a kiköpött mása.

Később, amikor a szenvedély hullámai alábbhagytak, Paul Brynne-t a mellkasára vonta, majd csókot lehelt a feje búbjára. Szegfűillatú hajába szagolva a férfi elmosolyodott.

Hogy eljött hozzá azok után, ami az étteremben történt, sokkolta. Brynne előzetes telefonhívás nélkül sosem bukkant fel. Még mindig bánta, hogy olyan erőszakos volt. De ami igazán számít, az az, hogy most itt van. Az észbontó szex pedig csak ráadás.

– Elmondod, mi történt?

Brynne felsóhajtott. Hogy másra terelje a szót, végigsimított a férfi szőrös mellkasán.

– Mi történt? Hiányzik a régi munkád, ugye?

Brynne felemelte a fejét. Szeme résnyire szűkült, értetlenül meredt a férfira.

– Rory hívott. Ő mesélte, hogy a könyvesboltban vezettél le egy szülést. Nagyon büszke rád.

– Nem volt választásom. A baba egyszer csak ott volt.

– Az a nő a lehető legjobb helyre tévedt – felelte Paul, és szorosan magához húzta. Kis idő elteltével a szívük egy ütemre dobbant.

– Emlékszel, hányszor mondtam, milyen magányos voltam kiskoromban, és hogy állandóan úgy tettem, mintha volnának nővéreim?

Paul bólintott, de nem szólt egy szót sem, csak hallgatta, és hagyta, hogy kibeszélje magát. Akkor is, ha az emlékek, amelyek felidéződtek benne, fájdalmasak.

– Hogy állandóan hiányérzetem volt? Mintha hiányzott volna az egyik felem.

– Igen. – Paul, hogy bátorítsa, gyengéden Brynne hátát simogatta.

– És hogy mindig azt mondtam, hogy magányos lélek vagyok, és befelé forduló, mivel csonka családban nőttem fel?

– Folytasd!

– De akkor miért vágynék testvérekre?

– Talán a nagy családdal kapcsolatos tervekkel van összefüggésben, amit közösen dédelgettünk.

– Te dédelgetted – emlékeztette. – És ne légy annyira eltelve magadtól. Azt hittem, megegyeztünk, hogy először legyen egy gyerekünk, aztán meglátjuk, boldogulunk-e vele.

– Az iménti türelmetlenségedet tekintve lehet, hogy ez a vágyunk hamar realizálódik, ugyanis…

Brynne felkapta a fejét.

– Ügyes próbálkozás, de te is tudod, hogy szedem a tablettát. Szóval a gyerekáldástól egyelőre nem kell tartanunk.

A férfi elvigyorodott. Amikor Brynne varázslatos kék szemébe nézett, ismét rádöbbent, mennyire szereti. Semmi másra nem vágyik, mint hogy elvegye, és végre egy család legyenek.

– Egyébként meg szakítottunk.

Paul megmarkolta a lány fenekét.

– Biztos vagy benne?

– Teljesen.

Paul hirtelen elcsendesedett. Ha csakugyan így van, miért jött ide, és estek egymásnak ekkora hévvel?

– Szóval csak kihasználtál?

– A helyzet az, hogy a nő, akinek a gyerekét a világra segítettem, a megszólalásig hasonlít rám. Olyan volt, mintha magamat látnám. Mint két tojás, úgy festettünk, erre előhozakodott azzal, hogy pont úgy nézek ki, mint az ikertestvére, Eva. Nem volt időnk beszélgetni, mert a kisfia pár pillanat leforgása alatt megszületett. Amikor a férje meglátott, a döbbenettől elállt a szava. Azt mondta, hátborzongató, mennyire hasonlítok a feleségére, Lacyre. Meg azt is, hogy ez hosszú történet, és úgy véli, ezt Lacynek és Evának kell megosztaniuk velem.

Még most is nehezére esett elhinni, ami történt.

– Mi van, ha az anyám nem is volt az igazi anyám? A múltjáról sosem beszélt. Folyton titkolózott. Azt mondta, sosem akart férjhez menni. Mi van, ha örökbe fogadott? A betegség olyan hamar ágynak döntötte, hogy szóba se került semmi, amiről korábban nem beszéltünk. Honnan fogom kideríteni az igazságot?

– Talán ez a Lacy nevű nő tudja a kérdéseidre a választ.

– De mind közül a legfurcsább a középső neve. A kartonja szerint Taylor, akár az enyém.

– Ez már tényleg nem lehet véletlen!

– Tudom. – Brynne a hátára fordult, majd arcát a kezébe temette. – Erre nem állok készen. – A következő pillanatban a férfira hengeredett. – Inkább szeretkezzünk.

– Ha még mindig jegyesek vagyunk, örömmel.

Brynne erre megrázta a fejét, és felült.

– Oké, oké – szívta vissza Paul, amit mondott. – Hanyagoljuk a témát.

Nem akart rosszat, csak megértetni vele, hogy szeretné, ha összetartoznának. Bár jelen körülmények között az is előfordulhat, hogy Brynne-t már nem lelkesíti ez a se veled, se nélküled kapcsolat. Most, hogy felmerült a lehetősége, hogy saját családja van, talán tőle már semmit sem akar. Ezúttal neki van szüksége megerősítésre. Tudnia kell, hogy áll a helyzet.

Keze bebarangolta a lány testét, majd csípőjét az ágyékához vonta. Amikor öle mélyére hatolt, pontosan tudta, hogy Brynne-nek csakis rá van szüksége, és a gyönyör hullámai a pillanat törtrésze alatt maguk alá temették. Ha rajta múlik, az eljegyzésüknek sosem lesz vége. Brynne-ről sosem mond le.

Reggel Brynne hosszasan beszélt telefonon. Miután lerakta, Paul magával vonszolta Brynne-t a fürdőszobába, hogy együtt zuhanyozzanak. A zuhany alatt állva szegezte neki a kérdést:

– Ki keresett?

– Lacy. Szeretné, ha bemennék a kórházba, hogy beszélhessünk.

– Veled megyek. – Az elmúlt éjszaka minden várakozását felülmúlta. Bizonyítást nyert, hogy Brynne is szereti.

– Nem, nem jössz.

– Hogyhogy nem? Kíváncsi vagyok a nőre, aki a tökéletes hasonmásod.

– Már nem vagyunk jegyesek.

– Értem. Így büntetsz, amiért ultimátumot adtam neked. Tudod mit, felejtsd el. Ostobaság volt részemről.

– A szakításunk tényén ez mit sem változtat.

Paul a hálószoba felé intett.

– És ami a múlt éjszaka történt?

– Nem volt több szexnél.

– Úgy érted, csak kihasználtál?

– Tekintsd, aminek akarod.

Paul a vállánál fogva megragadta, és maga felé fordította.

– Mi folyik itt?

– Kezd kicsúszni a kezemből az irányítás. Szükségem van egy kis egyedüllétre.

– Nélkülem?

Brynne bólintott.

A férfi kilépett a zuhany alól, majd egy törülközőért nyúlt.

– Nem hagyom, hogy ezt egyedül csináld végig.

– Nem is te volnál, ha nem így gondolnád.

– Úgy érted, az egész nem több, mint a képzeleted szüleménye? Hiszen a férje és a mostohalánya is egyetértett vele.

– Ahogy Rory is. Még most sem tudom felfogni.

– Megértem. – Épp ezért kell mellette lennie. – Nézd, ma vasárnap van. Délig nincs látogatás, szóval kényelmesen megreggelizhetünk.

– Te hallottad, amit mondtam? – Fancsali ábrázata csak megerősítette, hogy nem tart igényt a támogató jelenlétére, és az eljegyzésüknek csakugyan vége.

– Amíg meg nem ígéred, hogy veled mehetek, nem engedlek ki – mondta hirtelen, majd mindkét kezét a zuhanyzó ajtajára tette.

Paul gyerekes viselkedése egyáltalán nem hozta zavarba Brynne-t. Tudta jól, hogy a férfi sosem bántaná.

– Sajnálom, de ahogy már mondtam, nem vagyunk többé jegyesek, és azt hiszem, ez most kifejezetten előny.

– Szóval a tegnap éjjel tényleg nem szólt másról, csak a szexről? Kicsit sem vágysz a támogatásomra?

Brynne ismét bólintott.

– Ha komolyan gondolod, nem tartóztatlak.

– Először is meg kell tudnom, kik ezek az emberek. Most másra nincs erőm.

– A kapcsolatunk rendezésére sem?

– Pillanatnyilag nem.

– Értsem ezt úgy, hogy előbb szakítasz velem, aztán idejössz, és közlöd, hogy szükséged van rám, mellesleg egész éjjel, aztán megint dobsz, mert úgy tartja a kedved, és nekem mindehhez jó képet kell vágnom?

Brynne újfent megrázta a fejét.

– Mennem kell.

– Aha, csak előbb öltözz fel – jegyezte meg a férfi keserűen. – De mindettől függetlenül, én akkor is veled megyek. Mert szükséged van a támogatásomra, még akkor is, ha másként érzel.

– Hurrá! – jegyezte meg Brynne, majd a fürdőszobába vonult, és bevágta maga mögött az ajtót.

A kórterembe lépve Paul a látványtól majdnem hanyatt esett.

– Nahát! Ti csakugyan ikrek vagytok.

– Lacy, engedd meg, hogy bemutassam Paul Capriatit. Paul, ő itt Lacy Gardner.

A hasonmás karjában egy pólyába bugyolált, vörös hajú kisbaba pihent. Édesdeden szundikált, az ismeretlen hangokra csak lecsukott szemhéja finom rezdüléseivel reagált.

Paul korábban lefertőtlenített kezét üdvözlésre nyújtotta. Még mindig nem akart hinni a szemének.

– Őrület, igaz? – szólalt meg Lacy a már ismerős hangon.

Brynne közelebbről is szemügyre vette az apróságot.

– Christopher nagyon édes.

Lacy fejbiccentéssel köszönte meg a dicséretet.

– Zack árulta el? – Lacy gyanakvón nézett Brynne-re. Paulnak ismerős volt az arckifejezés.

Brynne bólintott.

– Mondtam neki, hogy apám után Johnnak szeretném nevezni. A vörös haját tőle örökölte.

Brynne-nek a névháborútól, amibe cseppent, nevethetnékje támadt. Amikor Lacy is elnevette magát, Paul levegőt venni is elfelejtett.

– Talán le kéne ülnötök – javasolta Lacy a férfi reakcióját látva.

– Hol van Zack? – kérdezte Brynne.

– Maradhatott volna velem egész éjjel, de a gyerekeknek ez nem megengedett, szóval Emmával a közeli Best Westernben szálltak meg.

– Azt hittem, rokonlátogatásra jöttetek.

– Így van, de ők St. George-ban laknak. Én vettem rá Zacket, hogy hozzon el Cedar Citybe, mert szerettem volna utánajárni egy nyomnak, amit az örökbefogadásommal kapcsolatban a sógorom fedezett fel.

– Érdekes. Ha nem jössz ide, sosem találkozunk.

– Tudom. Mostanra nyilván megreggeliztek, de az is lehet, hogy már túl vannak az ebéden is. Hamarosan itt lesznek, és akkor kicsit közelebbről is megismerkedhetünk.

Pár perc is elég volt hozzá, hogy Paul lássa, Lacy és Brynne mégiscsak különböznek valamiben. Igazából két dologban is. Lacy a neki feltett kérdésekre általában egész mondatokban felel, és annak ellenére, hogy egy kisbabát tart a karjában, szavait alátámasztandó hevesen gesztikulál, akárcsak az ő családjának tagjai. Brynne most is hallgatásba burkolózott.

– Eva, az ikertestvérem már úton van, nemsokára vele is találkozhatsz.

Brynne a fejéhez kapott.

– Nem hiszem, hogy erre készen állok.

– Ha tegnap nem foglalt volna le annyira a szülés, és most ez a kis fickó, én is így volnék vele. Másodjára már nem lep meg annyira a dolog. A tudat, hogy hármasikrek lehetünk, kész őrület, de nagyon boldog vagyok, hogy rád találtam.

– Tényleg úgy gondolod, hogy rokonok vagyunk? Én egész életemben itt éltem. És ti?

– Kaliforniában. Én Little River Valley-ben születtem és nőttem fel, Eva, azaz Evangeline, pedig Los Angelesben. Apámnak és anyámnak nem született gyermekük, ezért kerestek egy béranyát, nem sokkal azelőtt, hogy anyám változókorba lépett. Ahogy már mondtam, a hajunk színét az apámtól örököltük. A spermadonor ő volt. – A kisfiára pillantott. – És téged, drágaságom, ezért fogunk Johnnak hívni.

– A szüleid sosem beszéltek a béranyáról? – kérdezte Paul hirtelen.

– Nem. Apám két évvel ezelőtt halt meg. A papírjai rendezgetése közben akadtam néhány gyanús iratra. Fogalmam sem volt róla, hogy örökbe fogadtak.

– De ő a vér szerinti apád – tette hozzá Brynne láthatóan zavartan.

– Mindannyiunk apja, ezt le merném fogadni. Anyám a születésem után fogadott örökbe. Ez így működik, ha más petesejtjét veszed igénybe.

Brynne kezdte már érteni. Paul megfogta, majd gyengéden megszorította a kezét.

– Kizárólag azért kezdtem el nyomozni, mert az egyik ügyfelem egy esküvőn összekevert Evával. Ja, azzal kellett volna kezdenem, hogy egy büfékocsit üzemeltetek. A furgon apámé volt. A halála után felújítottam. Így ismerkedtem meg Zackkel, amikor egy szép nap megjelentem az általa irányított építkezésen. A furgon afféle szerencsés ómen.

Brynne most már teljes szívéből mosolygott. Paul számára egyértelmű volt, hogy a lány kedveli Lacyt, akár a testvére, akár nem. Aztán szöget ütött valami a fejébe.

– Hármasikrek lehetnek egypetéjűek?

Ezen már Brynne is elmélkedett.

– Meglehetősen ritka, nagyjából egy a millióhoz az esélye, mivel a megtermékenyített petesejtnek ahhoz kétszer kell osztódnia. Általában egyszer történik meg, így a harmadik baba egy másik petesejtből fejlődik ki. Az ábra szerint mi a kiválasztott kevesekhez tartozunk – mondta Lacy, miközben az éjjeliszekrényéről felkapta a mobilját, és keresgélni kezdett a rajta található képek közt. – Nézzétek! Ez itt én vagyok és Eva.

– Elképesztő! – nyögte ki Paul.

– Egy napon volt az esküvőtök? – kérdezte Brynne irigykedve.

– Igen – vágta rá Lacy csillogó szemmel. – Észrevetted, hogy egyforma a ruhánk?

– Igen. De a fátylatok különböző.

– A ruhát egy napon, egy szalonban, de a másik tudta nélkül választottuk.

– Ez őrület!

– De mennyire. Zacket és Joe-t is megtréfáltuk. Ha majd több időnk lesz, elmesélem.

Vajon mennyi időt akar Brynne Lacy és Eva társaságában tölteni, töprengett Paul. Egy napot, egy hetet? És aztán mi lesz?

– Szerintem szinte biztos, hogy mi egy petesejtből fogantunk – vélte Brynne.

– Csináltattál valaha DNS-tesztet? Amikor Eva és én egymásra találtunk, az volt az első dolgunk. A teszt pontosan azt támasztotta alá, amire gondoltunk. Neked is csináltatnod kellene egyet.

– Fogok.

– Eva szülei még élnek? – kérdezte Paul. – Tudnak valamit a születésetek körülményeiről?

– Evát Bridget egyedülálló anyaként fogadta örökbe, de elhiheted, hogy alaposan kifaggattuk.

– És mi van a te szüleiddel? Nem akartak megtartani mindkettőtöket?

Lacy szomorúan rázta meg a fejét.

– Nem engedhették meg maguknak. Amikor kiderült, hogy a béranya ikreket vár, fogalmuk sem volt, mitévők legyenek. A béranya azonban rátalált Eva mamájára, így aztán erőfeszítései kétszeresen is megtérültek. Mivel titkos örökbefogadás volt, Bridget alig árult el valamit a körülményekről.

– Ez minden, amit tudtok? – kíváncsiskodott Paul.

– Bridget egyszer-kétszer elszólta magát. Kikotyogta a kórház nevét, ahol születtünk, illetve a nővér nevét, aki a világra segített bennünket. Akit megpróbáltunk megkörnyékezni, ám ő az örökbefogadás titkos mivoltára hivatkozva nem árult el semmit. Ahogy a béranya nevét hallva sem cáfolt, sem erősített meg bennünket.

– Azt mondtad, hogy Zack családjához jöttetek látogatóba – faggatózott tovább Paul.

– Igen. Ahogy már mondtam, St. George-ban élnek. Én kértem meg rá Zacket, hogy hozzon el ide, mert Eva és a férje, Joe, aki ügyvéd, és egyben a szülővárosom polgármestere, kutakodtak egy keveset, és találtak egy titkos örökbefogadásokkal foglalkozó, nonprofit szervezetet. – Lacy egy pillanatra elhallgatott, és Brynne-re nézett. Tudni akarta, vajon belemehet-e a részletekbe. – Amikor kiderült, hogy mindketten gyermeket várunk, rájöttünk, hogy fontos volna ismernünk az igazi anyánk kórtörténetét. Tudnod kell, hogy Evának és nekem ugyanaz a középső nevünk. Taylor. Ami a te vezetékneved. – Sokatmondóan nézett Brynne szemébe. – Ami arra enged következtetni, hogy téged nem fogadtak örökbe.

Brynne lassan megrázta a fejét, Lacy pedig folytatta.

– Joe talált egy női bírót, aki látva az akkor már a harmadik trimeszterében járó Evát, illetve engem, az elsőben, egészségi okokból felnyittatta az aktát, amiből kiderült, hogy a szülőanyánk Jessica Taylor volt. Sikerült kinyomoznunk, hogy Utahban él, de idejőve azzal kellett szembesülnünk, hogy nemrég meghalt.

Brynne levegő után kapkodott. A feje zsongott az újonnan szerzett információktól. Amit hallott, minden képzeletét felülmúlta. De mindenekelőtt hálás volt Paulnak, hogy mellette van, és számíthat a támogatására.

– Anyám volt a béranya. – Muszáj volt hangosan kimondania a nyilvánvalót. – Ő maga mesélte, hogy Kaliforniából települt át ide, hogy új életet kezdjen. Nem akarta, hogy egy nagyvárosban nőjek fel.

Lacy és Paul hagytak neki időt, hogy a dolgokat valahogy megeméssze. Ám szíve így is hevesen kalapált.

– Folyton azt mondta, hogy nincsenek rokonai – emlékezett Brynne tekintetét a padlóra szegezve. – Sosem találkoztam a nagyszüleimmel sem.

– A születésünk után bennünket örökbe adott, téged pedig magával hozott Cedar Citybe – összegezte Lacy, ami egyre nyilvánvalóbbnak tetszett.

– Már épp meg akartam kérdezni, hogy a szüleid tudtak-e a szétválasztásunkról, vagy arról, hogy van egy harmadik baba is.

– Bridget megesküdött rá, hogy ketten voltunk. Amiből az következik, hogy rólad egyikük sem tudott. Egészen addig, amíg Joe bele nem nézett a kórházban őrzött dokumentációba, fel sem merült bennünk a gondolat, hogy többen vagyunk. Egyszerű adminisztrációs hibára gyanakodtunk. Kizárólag a kórtörténeti előzmények érdekeltek bennünket. Álmunkban sem gondoltuk, hogy egy másik testvérre bukkanunk.

Brynne könnyekben tört ki. Hogy megvigasztalja, Lacy kedvesen magához ölelte.

– Őrület, nemde?

– Ami az első sokkot követően mindent a helyére tesz – szögezte le Paul a maga megnyugtató stílusában.

– Csak hogy tudd – vágott közbe Brynne –, anya teljesen egészséges volt, amíg le nem döntötte lábáról az a nyavalyás vírus.

Az ajtó mögül léptek zaja verte fel a csendet. Brynne arra számított, hogy Zack és Emma érkeznek.

Amikor Lacy üdvözölte az ajtón éppen akkor belépő Evát, Brynne kis híján leesett a székről.

3. FEJEZET

Eva rohanvást érkezett, és a kórterembe lépve azonnal Lacy ágyához sietett.

– Egek, de gyönyörű! – kiáltotta Lacyéhez kísértetiesen hasonlító hangon.

– Még szép, hisz Zack az apja – jegyezte meg fanyarul Lacy, majd barátságosan megölelte a nőt.

Ahhoz képest, hogy alig egy éve ismerik egymást, máris remekül kijönnek. Brynne kissé kirekesztve érezte magát. Úgy kapaszkodott Paul kezébe, mint egy mentőövbe. Miután „nővérei” üdvözölték egymást, Lacy fejével az ágy túlsó vége felé intett.

Eva a tekintetével követte.

– Jóságos ég! Nem vicceltél.

Brynne-nek a lélegzete is elakadt. Fel akart állni, hogy ő is üdvözölje az érkezőt, de lábai nem engedelmeskedtek.

– Szia! – köszöntötte Eva mosolyogva. – Annyira örülök, hogy végre megismerhetlek, húgocskám!

Húgocskám. A kórházi papírokból Brynne valószínűsítette, hogy így van, valahogy mégis hihetetlennek tűnt.

– Ez már tényleg sok nekem – ismerte be Brynne.

– Hidd el, Lacy és én pontosan tudjuk, min mész most keresztül.

Miközben megállíthatatlanul záporozó örömkönnyeiket felitatták, Brynne-ben újabb és újabb kérdések fogalmazódtak meg. Kérdések, amelyeket anyjának már nem tehetett fel.

Időközben Zack és Emma is befutottak.

Amikor Eva őket is meleg szavakkal és öleléssel üdvözölte, Brynne-t az irigység újabb hulláma öntötte el.

– Szia, sógor! Ez a kis fickó igazán csodálatos! Lacy és te jó csapat vagytok.

– Christopher egyelőre kicsit vézna, de Lacynek hála hamarosan vasgyúró lesz.

– Efelől semmi kétség. De azt hittem, a névválasztást illetően megegyeztünk.

– Joe hol van? – terelte a szót gyorsan másra Zack. Nem akart belemenni egy újabb vitába.

– Az előcsarnokban pesztrálja a gyerekeinket.

Atyaég! – gondolta Brynne. Újabb és újabb családtagok, akikről mégúgy sem tudja, kicsodák.

– Hogy nem vettem észre őket? – mélázott magában Zack.

– Noah nyilván fel s alá rohangál, Estrella pedig torkaszakadtából kiabál – közölte Eva vigyorogva. – Az előcsarnok valószínűleg csak úgy visszhangzik.

Paul hirtelen talpra ugrott, úgy döntött, ideje bemutatkoznia.

– Zack, ő itt Paul, Brynne… – Lacy elbizonytalanodott.

– Vőlegénye – vágta rá a férfi megszokásból.

– Exvőlegénye – javította ki Brynne a férfit, láthatóan feszülten. Bár Paul sürgetni akarta, ő egyre inkább úgy érezte, hogy nem áll készen sem az esküvőre, sem a családalapításra.

Paul figyelmen kívül hagyta Brynne megjegyzését, és kézfogással üdvözölte Zacket.

– A közelben van egy park – mondta a tőle megszokott könnyedséggel. – Szívesen megkeresem a többieket, és aztán ott várunk.

– Én is mehetek? – kérdezte Emma.

– Persze – vágta rá Paul, akiben láthatóan felülkerekedett olasz származása. Nyolc unokahúga és unokaöccse van. Nem csoda, hogy Emmával is első szóra megtalálta a hangot.

Vélhetően arra gondolt, hogy a testvérek örülnének pár percnek, amíg maguk lehetnek. Brynne nem volt annyira biztos benne. El nem tudta képzelni, mihez kezdhetne két idegennel, akik külsőre pont úgy néznek ki, mint ő.

Zack futólag megcsókolta Lacyt.

– Ti jól vagytok?

– Pompásan.

– Úgy érted, mi, pasik húzzuk el a csíkot?

– Jó ötlet – bólintott Lacy, miután visszacsókolta. Christopher, azaz John, türelmetlenül felsírt. – Valószínűleg megérett egy peluscsere. Szólnál a nővérnek?

Zack engedelmesen a karjába vette a fiát, majd elköszönt.

– Később visszajövünk – közölte. – Paul, várj meg!

A három nővér Lacy kórházi ágyára telepedett. Brynne érzelmileg továbbra is instabilnak érezte magát, és kétségek gyötörték, akar-e az új felfedezés mélyére ásni. Egész életében vágyott valamire, de arra, ami történt, álmában sem gondolt. Lehet, hogy tudat alatt sejtette az igazságot?

Amikor Lacy és Eva megragadták a kezét, mintha áramütés érte volna. Vajon ők is érezték?

Másodperceken keresztül ültek néma csendben, és vizslatták egymást. Hátborzongató érzés volt saját magával szembenézni. És mindjárt dupla kiadásban.

– Hármunk közül a te hajad tartása a legjobb – mondta Eva Brynne-nek irigy pillantást vetve testvére hosszú, sűrű hajfonatára.

– Csontozat és testfelépítés tekintetében viszont nálad az előny – jegyezte meg Brynne Evának.

– Persze, mert alig eszik valamit – kotyogott közbe Lacy.

Eva a nyelvét öltve reagált Lacy felvetésére, ami Brynne-t határozottan meglepte. Nem erre számított a kinézete alapján kifinomultnak tűnő nő láttán.

– Viszont a te szemed a legkékebb – fordult Brynne Lacyhez.

– Gondolod? – kérdezte Lacy, Eva pedig fejbiccentéssel jelezte, hogy egyetért.

Abban a pillanatban, karjában Lacy kisfiával egy nővér lépett be.

– Nahát, Brynne, mindjárt három is van belőled?

– El sem tudod képzelni, milyen érzés! – válaszolt Brynne régi kolléganőjének, Krisnek.

– Ideje szopizni – közölte Kris, majd se szó, se beszéd, távozott.

Eva és Brynne diszkréten arrébb húzódtak, elegendő teret hagytak Lacynek, hogy szoptatás közben a kicsire fókuszálhasson.

Brynne továbbra sem volt képes levetkőzni félénkségét. Éppúgy értetlenül rázta a fejét, ahogy a testvérei.

– Belegondolni is szörnyű, hogy egymásról mit sem tudva éltük az életünk – mondta Brynne okosabb gondolat híján.

Eva gondosan kisminkelt arcán könnyek csordultak végig.

– Nem fair.

Ahogy az ásítás és a nevetés, úgy a sírás is ragadós. Eva könnyei láttán Brynne is rázendített.

Amikor Lacy közölte, hogy a sírásuk is egyforma, Brynne és Eva zokogása nevetésbe torkollott.

A testvérei Kaliforniában élnek, vagyis nem maradnak sokáig, gondolta Brynne. Amíg azonban itt vannak, megpróbálhatnak közösen kinyomozni ezt-azt.

– Anyám ugyan meghalt, de a legjobb barátja, Rory, aki amolyan pótmamaféle számomra, talán válaszolhat pár kérdésünkre.

Paul alaposan szemügyre vette a szépen gondozott parkban időző társaságot. Feltűnt neki, hogy Emma kis idő elteltével átvette a kisebbek irányítását. A tizenegy-tizenkét éves forma kislány éppen Eva örökbefogadott fiát, Noah-t gardírozta, aki felfelé igyekezett az egyik csúszdán.

Zacket és Joe-t is szemrevételezte. A két férfi barátságos stílusban beszélgetett, látszott rajtuk, hogy a kapcsolatuk szívélyes. Zack építési vállalkozó. Szőke hajával és széles vállával a spanyol felmenőkkel rendelkező, sötét hajú Joe szöges ellentéte, aki nem mellesleg polgármester. Testfelépítésük alapján mindketten fittnek tűntek, de míg Joe a futást és a konditermet részesíthette előnyben, Zack szépen kidolgozott izmait a munkájának köszönhette.

Paulban felmerült a gyanú, hogy talán Brynne nem találja fizikailag elég vonzónak. Ő amolyan könyvmoly típus, ráadásul az olvasáshoz szemüvegre van szüksége, és bár nem veti meg a könnyedebb edzéstervet, és szeret a szabad levegőn tartózkodni, nem veheti fel a versenyt ezzel a két díszpéldánnyal. Ha ez még inkább elbizonytalanítja Brynne-t, áll a kihívás elébe.

– Eva mesélte, hogy történelemtanár vagy – törte meg a csendet Joe.

– Igen. Huszadik századi amerikai történelmet tanítok az egyetemen. A második világháború a szakterületem.

– A tévében én is sok ilyen témájú műsort nézek, de Lacy nem szereti.

– Ez inkább fiús téma, nem?

– Mióta tanítasz az egyetemen? – kérdezte Joe, közben hat-nyolc hónaposnak látszó, gesztenyebarna hajú kislányát egyik karjából a másikba rakta.

– Hat éve. Ha minden igaz, hamarosan véglegesítenek. – Miután letette a doktoriját, szinte azonnal megcsípett egy segédprofesszori állást. Bizottsági munkáinak hála időközben tanszékvezető-helyettesnek is kinevezték.

Harminchét évesen biztos jövedelemmel rendelkezett, és tervei között szerepelt előbb a docensi, majd a professzori titulus megszerzése. De főleg az, hogy elvegye Brynne-t. Nem kifejezetten azért, mert szülei már huszonegy éves kora óta nyüstölik, sokkal inkább azért, mert úgy érezte, végre megtalálta a hozzáillő nőt, akit már csak meg kell győznie.

– A jövőd Utahban képzeled? – kérdezte Zack.

– Mindenképp.

– Akkor, azt hiszem, Eva és Lacy sokat utaznak majd – vélte Joe.

– Vagy mi látogatunk meg benneteket Kaliforniában – tette hozzá Paul.

– Az remek volna – szögezte le Joe és Zack is.

Kis időre elhallgattak, és Emmát figyelték, aki Noah lépéseit felügyelte a csúszdánál. Amikor Estrella apja karjában rúgkapálni kezdett, Joe a hintához ment a kicsivel.

Zack és Paul kissé arrébb húzódtak.

– Milyen érzés? – tette fel a kérdést Paul, ami kicsit sem hagyta nyugodni. – Mármint az, hogy Lacy megszólalásig hasonlít Joe feleségére.

– Lacyt már azelőtt ismertem, hogy ő és Eva tudomást szereztek egymásról.

Paul zavarodottan rázta meg a fejét.

– Képtelen vagyok napirendre térni a dolog felett.

– Ahogy én is. De a kérdésedre válaszolva: kissé fura. – Zack egy pillanatra maga elé meredt, majd halkan kuncogni kezdett. – Az esküvőn megpróbáltak megviccelni bennünket. Egyforma ruhát választottak, amit nem láttunk a nagy nap előtt. Az oltár felé menet helyet cseréltek. Nem jött be, mert Joe és én is azonnal rájöttünk. Én Lacy járásából, Joe pedig Eva trendi fátyláról, meg arról, hogy a pocakja alig észrevehetően, de már gömbölyödni kezdett. Szóval mi is helyet cseréltünk.

Bár Paul biztos volt benne, hogy Brynne-t csukott szemmel is felismerné, a tény, hogy van két ikertestvére, gondolkodóba ejtette.

– Annyi szent, hogy nők terén az ízlésünk kitűnő.

– Ez így van.

Látta, hogy Zackkel milyen jól megértik egymást, ezért Paul hozzátette:

– Brynne és én tavaly márciusra terveztük az esküvőt, de Jessica megbetegedett, és nem sokkal a kitűzött időpont előtt meghalt. A dolog azóta is halasztódik.

– Most, hogy megismerkedett a nővéreivel, akik boldog házasságban élnek, talán könnyebben meghozza a döntést – vigasztalta Zack.

– A remény hal meg utoljára – nevette el magát Paul.

Balul elsült ultimátumával csak rontott a helyzeten, ami végül az eljegyzésük felbomlásához vezetett. Januárban még Brynne is olyan izgatott volt, mint ő. Megbeszélték, hogy a közös életüket új helyen kezdik. Ahogy azt is, hogy Brynne nem kapkodná el a gyerekvállalást, és hogy gyermekeik megszületése után sem hagyna fel a munkával. Főleg, ha elképzelését Jessica is támogatja. Amikor megtörtént az elképzelhetetlen, és anyja meghalt, Brynne összeomlott. Hat hónap elteltével sem állt készen a továbblépésre.

Vajon mennyi idő kell, hogy Brynne végre elfogadja, ők egymáshoz tartoznak?

Hirtelen szöget ütött valami a fejébe. A semmiből felbukkanó testvéreinek hála Brynne a korábbinál is több ürügyet talál majd a terveik elhalasztására. Ezt pedig csak úgy akadályozhatja meg, ha egyetlen pillanatra sem tágít mellőle. Eldöntötte, hogy ha kell, ha nem, mellette lesz.

– Szeretitek az olasz kaját? – kérdezte.

Zack és Joe lelkesen bólintott.

– Akkor meghívlak benneteket egy családi vacsorára. A kedd este megfelel?

– Amennyire tudom, ráérünk – felelte Joe.

– Részünkről semmi akadálya – mondta Zack Emma és Lacy nevében is.

Egyes pont kipipálva, gondolta Paul.

Szegény Rory azt sem tudta, hová legyen zavarában, amikor Eva és Brynne besétáltak a könyvesboltba. Hol az egyikre nézett, hol a másikra.

Brynne haja hosszabb volt, mint Eváé, de mindig befonva hordta. Eváé vállig ért, és látszott, hogy nagy gondot fordít az ápolására.

– Maga nem most szült? Hogy lehet ilyen tökéletes az alakja? – Rory elkerekedett szemmel nézett a jövevényre.

Brynne azonnal a pult mögé lépett, és átölelte.

– Rory, az Lacy volt. Ő itt Eva.

– Egy újabb testvér? – kérdezte hitetlenkedve az asszony.

Ennyire biztos benne, hogy Eva és Lacy a testvérei? Nos, a születésnapjuk dátuma egyezik. A középső nevük Taylor. Brynne-nek DNS-tesztet sem kell végeztetnie, hogy ez bizonyítást nyerjen. Ösztönösen érezte, hogy ő a harmadik iker, akit elválasztottak a testvéreitől, amikor megszületett. Az igazi kérdés az, hogy miért.

– Eva, ő itt Rory, aki amolyan második anyukám. – Brynne, hogy megnyugtassa, ismét magához szorította az asszonyt, majd folytatta: – Eva és Lacy Kaliforniából jöttek, és ahogy azt magad is látod, mindketten a kiköpött hasonmásaim. – Várt, hogy az információ leülepedjen, de nem kerülte el a figyelmét, hogy Rory a hír hallatán egészen elsápadt. – Említette anya valaha, hogy béranya volt?

Rory levegőt venni sem mert, annyira megrémült. Körülnézett, majd így szólt:

– Azt hiszem, sem az idő, sem a hely nem alkalmas erre a beszélgetésre.

Brynne-nek és Evának is az volt az érzése, hogy hamarosan mindenre fény derül.

– Rendben. De mivel vasárnap van, és korán zárunk, vacsorázhatnál velünk a kórházban.

Az asszony beletörődve bólintott.

– Legyen. Elmondok mindent, amit tudok, de az nem sok.

Szavai valahogy nem tűntek őszintének. Elvégre az anyja legközelebbi barátja volt. Az elmúlt tíz évben egy fedél alatt laktak. Bár külön hálószobájuk volt, Brynne gyanította, hogy közelebb álltak egymáshoz, mint ahogy mutatták. Azonban valahányszor megpróbált tiszta vizet önteni a pohárba, anyja elhallgattatta.

– Biztos vagyok benne, hogy nálam többet tudsz – jegyezte meg Brynne.

Ha Jessica nem ért rá szülői értekezletre menni, Roryt küldte maga helyett. Tiszteletbeli családtagnak számított. Miután Brynne felnőtt, Jessica és Rory elutaztak Franciaországba, és aztán minden megváltozott. Összeköltöztek, ő pedig önálló életet kezdett.

– Jessica megesketett, hogy hallgatok.

Brynne a pult fölött átnyúlva megragadta Rory kezét. A gyászt is közösen vészelték át. Az első napokban és hetekben Brynne biztos nem boldogult volna az asszony támogatása nélkül, és kétsége sem volt afelől, hogy Rory milyen nagyon szerette az anyját. Egyszer csak Eva kezét érezte az övékén.