Aszlányi Károly

Előszó egy házassághoz

Regény

fapadoskonyv.hu

© Fapadoskonyv.hu Kft., 2010

Minden jog fenntartva.

honlap: www.fapadoskonyv.hu

e-mail: info@fapadoskonyv.hu

A borító Kovács G. Tamás munkája.

ISBN 978-963-299-833-6

Előszó az „Előszó”-hoz

1.

Aludni is tilos című könyvem Tóth Flórián életének egy válságos időszakáról szólt. Ma, harmincnégy éves korában pontosan annyit javult a közérzete, amennyivel romlott a külvilágé. Európa elérkezett a képmutatásnak azon stádiumához, amikor már felesleges hazudni, mert mindenki hazudik, tehát nincs kinek. Amikor ezt a könyvemet írni kezdem – egy nyitott ablak, fekete, cigaretta és írógép mellett –, tisztában vagyok vele, mennyire komoly a helyzet. Amennyiben nem lesz minden sorom vád, sikoly és jajkiáltás – úgy magam is részesévé válok a hazudozás nagy szimfóniájának. Cinkosává a képmutatóknak, a bálványimádóknak, lélekgyilkosoknak, közönyösöknek, akik viszik, viszik egész Európát véres, csúfos vége felé. Vigyék. Az előttünk járt generáció embereinek helyzete könnyebb volt, mert szobáikban nem, hallották Európa vezető politikusainak hangját, s nem érezték nyomasztó tehetetlenségüket a végzettel szemben. Hittek saját szavuk erejében, mert nem hallották unos-untig a másokét. Hírszolgálatuk nem volt oly gyors, mint a miénk, rádiójuk se volt. Mi már nem áltathatjuk magunkat. Rólunk vitáznak a rádiókban, a minisztertanácsokon, s mi ülünk és várjuk tehetetlenül, s lustán a véghatározatot. Nem törődvén azzal, mennyiben vagyok részese a közösségnek balsorsában is, sőt talán csak abban: gonosz és kaján káröröm ébred bennem, mert íme, tehetetlen vagyok, de látok; talán messzebbre, mint a destruktív és többet, mint a konstruktív szóharcosok.

A kis lélekharang, amit Tóth Flóriánért megkongattam, amikor magára maradt az emberek között: nem keltett feltűnést. Semmi esetre sem akkorát, mint akármelyik tavalyi operett, vagy akármelyik más vidám és céltalan regényem. Ennek okát abban látom, hogy a szegény embert még mindig úgy viseli a társadalom, mint az egyes ember a szeméremrészeit: gondosan eltakarja, s maga is csak akkor nézi meg őket, ha baj van velük.

Maga Tóth Flórián is hajlamos erre. Ma Darvas Péter legnagyobb lapjának, a „Budapest”-nek helyettes szerkesztője, s igen jónevű publicista. Talán nem hisz az eugenetikában, de a szedőterem környékén feltűnően népszerű. Ritkán gondol, s még ritkábban hivatkozik rossz tapasztalataira az emberi szolidaritást illetően, s ezért azt a látszatot keltheti, mintha teljesen kielégítené az, hogy már nincsenek gondjai.

De nem kell félni: szerez magának gondot. A gonosz ember nem bírja ki szenvedés nélkül; legfőbb ambíciója, hogy önmagát is tönkretegye. Az idők folyamán meggyőződtem róla, hogy Flórián ilyen gonosz ember.